mm

llil

lÉ|

mm

s'l

mm

lil

»i

sB

mm ;í#i® :i;p;

.■"v:

m mm

mm -mm liíiiiř

w**®

í: I

i

v

■ f'

/

4

V

/

----

/

I

. ;

■

■

\

Ě&4-.,

/

}

\

<

i

♦

Bibliotéka Polité

chmkt Kr akowskiej

t

*

.

/

\

\

'

1

Z"

-v

.

v

/

$

v

#

*N

\

\

4

6. ;•.

'

■

\*

V-

V

\

r

1

>

X

X

•-V- V'

¹

I

V,

'• v

\

v.

*

■-

I

/

✓

\

Soupis

PAMÁTEK HISTORICKÝCH A UMĚLECKÝCH

v království Českém

OD PRAVĚKU DO POLOVICE XIX. STOLETÍ.

VYDÁVÁ

ARCHAEOLOGICKÁ KOMMISSE PŘI ČESKÉ AKADEMII CÍSAŘE FRANTIŠKA JOSEFA PRO VÉDY, SLOVESNOST A UMÉNI.

PODNĚTEM SVÉHO PRVÉHO PŘEDSEDY

f JOSEFA HLÁVKY.

KRÁL HLAVNÍ MĚSTO PRAHA: HRADČANY.

ni.

KORUNOVAČNÍ KLENOTY KRÁLOVSTVÍ ČESKÉHO.

NAPSALI

Dr. K. CHYTIL, Dr. A. PODLAHA, Dr. K. VRBA.

V PRAZE 19&.

</

SCHLOSS EULAU

VI

Ji

f.

li r

Výňatek z proslovu

k- Soupisu památek historických a uměleckých v království Českém.

Království Českému pro polohu a přirozené bohatství jeho připadla v dějinách střední Evropy od pravěku vynikající úloha po stránce nejen politické ale i kulturní. Již od časů prvého osídlení nalézáme v Čechách stopy zámožnosti a vkusu, stopy cizích vlivů, které přes přirozené ohraničení země přece tam vnikaly a pak přečasto samostatně se vytvářely. Nebylo motivu v politickém, duševním a uměleckém životě střední Evropy, který by nebyl nalezl v Čechách ozvěny neb i samostatného rozvoje, a jako letopisy hlásají obšírně doby slávy a úpadku politického i duševního, tak i památky umění na všech stranách země živě svědčí o kulturním rozvoji tohoto království i občasném jeho poklesnutí.

ť Dějiny politické i literní od doby Kosmovy měly své pěstitele i čtenáře; než i to, co umělou rukou, domácí či cizí, bylo vytvořeno, nezůstalo bez povšimnutí. Teprve naší době náleží však zásluha, že soustavněji bádala v oboru historicko-uměleckém; zejména sluší tu věnovati vzpomínku He-brovi, který se svými jsoudrúhý soustavně popsal stavitelské památky historické, dále Mikovcovi a Zapoví, kteří pozornost obrátili na památky umělecké, konečně Wocelovi, který se prohloubil v minulost předhistorickou. R. 1854 založen při Museu království Českého Archaeologický Sbor, později i časopis ,,Methoď‘ a staly se orgánem pro historii umění výtvarného v Čechách.

Když pak zahájila svou činnost Česká Akademie pro védy, slovesnost a umění, zřízena při ní na základě § 2. lit. e) stanov, pak § § 18. a 50. jednacího řádu Archaeologická kommisse k vědeckému zkoumání v oboru památek uměleckých, historických, písemných i slovesných, jakož i k ochraně těchto památek. Tím založena organisace aktivní s určitým účelem, probádati království České v příčině památek umění výtvarného, stanovití, které památky stavitelské, sochařské, malířské, zlatnické, konvářské a j. dotud se zachovaly, určití — pokud možno — jich vznik a původ, odhadnouti uměleckou a historickou jich cenu a konečně označiti ony památky, na jejichž

i

j,-- ■.;

:

A ' V

v *

'“N

■f • •

■i

:

)

5

i^J

'

Soupis

PAMÁTEK HISTORICKÝCH A UMĚLECKÝCH

V KRÁLOVSTVÍ ČESKÉM

OD PRAVĚKU DO POLOVICE XIX. STOLETÍ.

VYDÁVÁ

ARCHAEOLOGICKÁ KOMMISSE PŘI ČESKÉ AKADEMII CÍSAŘE FRANTIŠKA JOSEFA PRO VÉDY, SLOVESNOST A UMÉNÍ.

PODNĚTEM SVÉHO PRVÉHO PŘEDSEDY

f JOSEFA HLÁVKY.

KRÁL. HLAVNÍ MĚSTO PRAHA: HRADČANY.

ni.

KORUNOVAČNÍ KLENOTY KRÁLOVSTVÍ ČESKÉHO.

NAPSALI

Dr. K. CHYTIL, Dr. A. PODLAHA, Dr. K. VRBA.

ll

V PRAZE 1912.

Soupis

PAMÁTEK HISTORICKÝCH A UMĚLECKÝCH KRÁL. HLAVNÍHO MĚSTA PRAHY.

KORUNOVAČNÍ

KLENOTY KRÁLOVSTVÍ ČESKÉHO.

NAPSALI

Dr. K. CHYTIL, Dr. A. PODLAHA, Dr. K. VRBA. ‘

(S 27 VYOBRAZENÍMI V TEXTU,

0 TABULKAMI SVĚTLOTISKOVÝMI A 1 TROJBAREVNOU TABULKOU.)

VEŠKERA PRÁVA CO DO TEXTU I VYOBRAZENÍ VYHRAZENA.

V PRAZE 1912.

X -ni >

r^fLidri^

xraków

ss

%os#"

oO

TISKEM ALOISA WIESNERA V PRAZE,

KNIHTISKAŘE ČESKÉ AKADEMIE CÍSAŘE FRANTIŠKA JOSEFA PRO VĚDY, SLOVESNOST A UMĚNÍ A C. K. ČESKÉ VYSOKÉ ŠKOLY TECHNICKÉ V PRAZE.

Ákc. Nr.

ÚVOD.

Od dob korunování Leopolda II. na krále českého a choti jeho Marie Luisy na královnu českou r. 1791 přechovávána byla koruna království českého spolu se žezlem a jablkem a rouchem korunovačním stále, až na malé přestávky, v chrámu svatovítském, v pevné, bezpečné místnosti, která slouživši dříve za sakristii, nachází se v patře nad jižním vchodem chrámovým, v bezprostřední blízkosti kaple svatováclavské, z níž přístupnou jest schody. O tehdejším korunování vydal Josef Ferdinand rytíř z Bočku a Pollachu spis: „Kronungs-Ceremoniel des Kaisers Leopold des zweiten und der Kaiserin Marie Louise Infantin von Spanien ais Kcnig und Konigin von Boheim (Wien 1791)“, ve kterém podán popis královských klenotů a rouch způsobem stručným, ale celkem správným. Popis tento, doprovozený vyobrazením klenotů, sloužil namnoze za podklad všem dalším popisům, zejména těm, jež vyšly o korunování Františka II. a Ferdinanda V.

Ku ohledání klenotů za účelem vědeckým a ku podrobnějšímu popisu došlo r. 1857. F>r. Frant. Bock, tehdá konservátor arcibiskupského musea v Kolíně, později kanovník při múnstru v Cáchách, na slovo vzatý znalec liturgických předmětů a zlatnictví středověkého, pověřen byl od Jeho Veličenstva císaře Františka Josefa I. úkolem, aby vydal publikaci o ,,klenotech svaté německé římské říše,“ která vyjiti měla v c. k. dvorní a státní tiskárně. Do publikace jakožto parallely přibrány býti měly klenoty království českého a království uherského. K účelu tomu dostalo se také dovolení, aby český korunní poklad byl otevřen, což se stalo dle svědectví Bočkova slavnostním způsobem 23. května 1857. Klenoty měly býti nejen popsány, ale i slohově věrně okresleny. Práce ta svěřena byla, na návrh tehdejšího ředitele malířské akademie pražské, Eduarda Engertha, po doporučení Bočkově, akademickému malíři Josefu Scheiwlovi, jenž se byl osvědčil jako kreslič starožitností. Ku studiu a okreslení přeneseny klenoty dne 24. května 1857 chodbou vedoucí z oratoře královské (vladislavovské) do Hradu do staré síně sněmovní a dne 8. června přeneseny zpět.¹)

Výsledky svého zkoumání a popis korunních klenotů vydal Bock poprvé v Mitteilungen der k. k. Central-Commission zur Erforschung und Erhaltung der Baudenkmale. Wien 1857. v č. 9 (September) a 10 (October) pod titulem: Die Kroninsignien Bohmens. Na str. 232 přidán dřevoryt dle Scheiwlovy kresby koruny.

V popisu Dr. Bock, jemuž šlo předem o práce středověku, líčí jakési své překvapení, když shledal, že toliko koruna přináleží době Karla IV. a že žezlo i jablko a pluviale se štolou jsou díla doby pozdější. Vysvítá z toho, že Bock starších popisů a vyobrazení neznal, a že tudíž popis jeho v celku i podrobnostech jest prací úplně samostatnou. Velká publikace Bočkova vycházela po partiích a dokončena byla teprve r. 1864. V obrazových přílohách předvádí velkou barevnou reprodukci koruny; v dodatku (Anhang), jímž původní program byl rozšířen, dodává ku popisu koruny v hlavní části obsaženému též popisy žezla a jablka, illustrované dřevoryty.

Za nebezpečí hrozícího válkou r. 1866 odvezeny české korunovační klenoty do Vídně, po válce přivezeny v r. 1867 zpět. Jelikož se shledalo, že místnosti komory chrámu svatovítského, kde klenoty byly ukládány, jsou valně sešlé, provedena r. 1867 a 1868 důkladná oprava i výzdoba komory, zvané odtud korunní (Krongewolbe), zároveň zřízena pro insignie nedobytná pokladna, uzavřená na sedm zámků, a staré železné dveře, vedoucí z kaple svatováclavské ke schodům komory, vyměněny za nové, jež rovněž sedmi zámky se uzavírají. Pro korunu zhotovena byla nová poduška ozdobená vyšitými štíty se znakem českého lva a třepením. Do nově upravené komory a nové skříně uloženy korunovační klenoty 30. října 1868. Z doby před uzavřením komory pochází fotografie skupiny koruny, jablka a žezla na nové podušce, jež provedena v kapli svatováclavské fotografem Lach-mannem, nákladem Jednoty pro dostavění chrámu svatovítského. Všechny jiné reprodukce klenotů od oné doby až na naše dny vydané zakládají se na kresbách Scheiwlových a publikacích Bočkových, neb na rytinách starších. Tak na př. tableau korunovačních klenotů Dr. Fr. Skrejšovským, vydavatelem ,,Svétozora“, vydané spočívá na reprodukcích Scheiwlem pro Bočka zhotovených. Na tomto tableau vedle koruny, žezla a jablka umístěny jsou meč svatováclavský a dvě nádobky, jež Dr. Bock považoval za nádobky na svaté oleje při korunovačním aktu užívané.

Od r. 1868 až po dobu nynější komora a pokladna otevřena toliko jednou a to r. 1871 na přání korunního prince Rudolfa, jenž v Praze pro-

x) Zprávy o tom uveřejněny též v současných časopisech pražských (Bohemia, Prager Zeitung). — Viz též Miloše Čtrnáctého článek v Národní Politice z 23. května 1911, č. 141: Jak maloval mistr Scheiwl korunovační klenoty.

dléval. Prohlídka stala se toliko za účastenství J. E. kardinála Bedřicha ze Schwarzenbergů, jenž vlastnoručně korunu z pouzdra vyňal.

Při postupu stavebních a opravných prací na dómu svatovítském dospělo se v posledních létech v ona místa, která s korunní komorou bezprostředně sousedí, ba i s ní souvisejí. Jest to kromě věže především jižní portál, tak zvaná porta aurea, nad nímž komora se nachází, a kaple svatováclavská. Průběhem r. 1910 a 1911 vsazena znovu na průčelí jižního vchodu mosaika z doby Karlovy, která v hořeních svých partiích kryje zevní stěnu komorní, zaujímajíc plochu mezi okny a vedle oken do komory vedoucích. Na snadě byla otázka, v jakém stavu nachází se vnitřek komory, který po čtyřicet let nebyl otevřen a tudíž ani čištěn, ani větrán. Mezitím také došlo uvnitř kaple svatováclavské ku pracím opravným, hlavně také z té příčiny, že oltář v kapli zaměněn má býti oltářem novým. Na počátku dubna 1911 otevřen starý oltář a ohledána jeho mensa a vyňatý relikvie v ní se nacházející. Při dalším pátrání, které se dělo pod dozorem stavitele dómu arch. Kamila Hilberta a metrop. kanovníka Dra. Ant. Podlahy, objeven pod zemí vlastní hrob sv. Václava a přišlo se na zbytky původní stavby románské. Kaple svatováclavská, jejíž dlažba a půda pod ní byly při těchto výzkumech rozkopány, byla na čas uzavřena. — Jelikož nastala takto nutnost pronikavé opravy kaple, byl její stavební stav architektem Hilbertem podroben všestrannému ohledání. Při tom shledal architekt Hilbert při ohledání dveří železných z kaple ku schodišti komory vedoucích, že zámky jsou úplně zarezavělé, a že otevření dveří bude nezbytně nutným. O tom podal zprávu J. J. Frant. knížeti z Thunů a Hohensteinu, t. č. místodržiteli království českého, jenž na základě zprávy té zahájil jednání s nejv. maršálkem král. českého a s Vídní. Výsledkem jednání toho bylo dovolení k ohledání komory i klenotů korunovačních.

Za těchto okolností uvažovalo předsednictvo Archaeologické kommisse o tom, jak by mohlo otevření komory a s tím spojené ohledání klenotů korunovačních využito býti také k účelům vědeckým, opětovným prozkoumáním a fotografickým zobrazením oněch památných předmětů, jež po tak dlouhou dobu byly nepřístupnými. Ve věci té za dohody presidia Akademie s předsednictvím kommisse učiněny společné kroky u Jeho Eminence pana kardinála arcibiskupa pražského Leona Skrbenského, místo-držitele král. Českého J. J. Frant. knížete z Thunů a J. J. Ferdinanda prince Lobkowitze, nejvyššího zemského maršálka. Při osobní intervenci, kteréž účastnili se generální sekretář Akademie dvorní rada prof. K. Vrba a podepsaný předseda kommisse, poukázáno k tomu, že Akademie a kommisse v písemném podání vylíčí důležitost a významnost věci po stránce vědecké. Když pak skutečně ku otevření dveří a komory a k ohledání klenotů mělo dojiti, pozváni k tomuto aktu jakožto znalci dvorní rada prof. Dr. K. Vrba, kanovník Dr. Ant. Podlaha, prof. Dr. K. Chytil a arch. K. Hilbert. O průběhu ohledání, jež se stalo dne 17. srpna 1911, sepsán tento protokol v jazyku českém a německém:

Protokol

sepsaný dne 17. srpna 1911 (roku tisícího devítistého jedenáctého) v kapli svátého Václava metropolitního chrámu Svatovítského v Praze.

Předmětem

jest komissionální otevření korunní komory, jež jest v kapli, pokud se týče vedle kaple svátého Václava v chrámě Svatovítském.

Korunní komora otevírá se ve shodě s panem místodržitelem království Českého, Jeho Jasností Františkem knížetem z T h u n ů a Hohensteinů, na podnět nej vyššího maršálka zemského království Českého, Jeho Jasnosti Ferdinanda prince z Lobkowitz, z té příčiny, že dle oznámení stavitele chrámu, pana architekta Kamila H i 1 b e r t a, při opravě kaple svátého Václava shledáno, že sedmero zámků železných dveří, jež vedou do korunní komory, bylo zachváceno rzí.

Aby se zjistila tato okolnost a aby se prozkoumal stav dveří a jich bezpečnost, budou dveře dnešního dne otevřeny. Při té příležitosti dlužno též postaviti na jisto, v jakém stavu jsou klenoty korunovační v korunní kapli uschované, které od roku 1871 nebyly podrobeny prohlídce.

K tomu cíli shromáždili se v kapli svátého Václava strážcové klíčů sedmera zámkův, a to:

1.    klíč, Jeho Eminence pan kníže-arcibiskup Leo kardinál ze Skr-

benských,

2.    ,, Jeho Jasnost pan místodržitel František kníže T h u n,

3.    ,, Jeho Jasnost nej vyšší pan maršálek zemský království Českého

princ Ferdinand Lobkowitz,

4.    ,, pan místopresident c. k. místodržitelství JUDr. Jindřich

rytíř z Hergetu,

5.    ,, pan děkan kapituly Vyšehradské Monsign. Th. Dr. Josef Burian jako zástupce zemského výboru,

6. „

pan prelát Monsign. Th. Dr. Jan Sedlák, arcijáhen vždy věrné metropolitní kapituly u sv. Víta v Praze,

7.    ,, pan starosta král. hlavního města Prahy JUDr. Karel Groš;

jako zapisovatelé: pan c. k. místodržitelský rada, chef presidiální kanceláře Konrád svobodný pán Braun a pan ředitel zemského archivu království Českého Dr. Vojtěch Nováček.

Dále byl přítomen pan stavitel chrámu svatovítského, architekt Kamil Hilbert.

Svrchupsaná komise našla vnější, ke komoře korunní vedoucí dvéře uzavřené. Zámky byly po řadě dle čísel od opatrovníků klíčů ve svrchu uvedeném pořádku otevírány a protože byly důkladně naolej ovány, stalo se to bez námahy u všech 7 klíčů. Nicméně bylo otevření dveří nesnadné a teprve přispěním přivolaného mistra zámečnického Ant. Páva se zdařilo!

Železné dvéře pak otevřeny dovnitř směrem ke schodům, vedoucím ke korunní komoře. Za dveřmi nacházejí se kamenné pohodlné schody šnekové, vedoucí do hoření místnosti, vlastní komory korunní.

Páni opatrovníci klíčů odebrali se do této komory, kde nalezena na podstavci z dubového dřeva velká dřevěná skříň gotického tvaru. Skříň byla sice uzavřena, ale ne na klíč. Po otevření křídel dřevěných nalezena uvnitř železná pokladna dvoukřídlová, opatřená sedmi zámky, k nimž hodily se právě ty klíče, jimiž otevřeny železné dveře komory koruní.

Páni opatrovníci klíčů otevřeli po řadě svrchu uvedené svými klíči bez námahy železnou pokladnu, v níž bez porušení ležely odznaky korunovační.

Vnitřek pokladny byl trochu zaprášen, také vnitřek komory korunní byl pokryt vrstvou prachu.

Aby prach byl odstraněn a komise mohla se přesvědčiti o stavu korunních klenotů, byly tyto pouzdry opatřené od pánů opatrovníků klíčů z železné pokladny vyňaty a sice: koruna, žezlo, říšské jablko, korunovační plášť se štolou a manipulem, pak pás a polštář, sloužící koruně za podklad. Klenoty tyto odneseny od pánů opatrovníků klíčů do sv. Václavské kaple a zde na připraveném stole rozloženy.

Předměty ty byly pak od pánů opatrovníků klíčů a zvláště přizvaných znalců, pánů Th. Dra. Antonína Podlahy, kanovníka vždy věrné metropolitní kapituly u sv. Víta v Praze, dvorního rady Dra. Karla Vrby a universitního profesora Dra. Karla Chytila prohlédnuty a neporušenými shledány.

Mezitím byla komora korunní vyčištěna, načež korunovační klenoty opět do železné pokladny uloženy a pokladna pány opatrovníky klíčů po řadě uzavřena, pak zavřena též dřevěná gotická skříň, načež vrátili se všichni přítomní do kaple sv. Václava, kde zase do korunní komory vedoucí dvéře sedmi zámky uzavřeny.

Každý z pánů opatrovníků klíčů vzal pak svůj klíč do uschování.

Na důkaz toho byl tento protokol sepsán a všemi účastníky vlastnoručně podepsán.

L. S.

Leo Cardinalis de Skrbenský, Archi- Dr. Jan Sedlák, prelát-arcijáhen

vždy věrné metropol, kapitoly u sv. Víta za v. v. metrop. kapitolu.

L. S.

Konrád svobodný pán Braun, c. k. místodrž. rada, chef praesid. kanceláře, zapisovatel.

Dr. Vojtech J. Nováček, ředitel archivu zemského kr. Č., zapisovatel.

episcopus Princ: Primas.

Frant. kníže Thun, c. k. místodržitel v království Českém.

Ferdinand princ z Lobkowitz. nej v. maršálek král. Českého.

Dr. Jindřich rytíř Herget, c. k. místodrž. vicepresident.

Prelát Dr. Jos. Burian, kapitolní děkan Vyšehradský, za zemský výbor.

Dr. Karel Groš, starosta král. hl. města Prahy.

Mimo osobnosti v protokolu uvedené přítomni byli p. magistrátní rada O. Borůvka a redaktor Dr. J. Svátek.¹)

V kapli svatováclavské, kamž předměty ku bližšímu ohledání sneseny, připraven byl stroj fotografický. Fotografováním pověřen byl od kom-misse p. císařský rada J. Vilím, ředitel uměleckého závodu „Unie", jenž spolu s p. Ludvíkem Bautzem, faktorem fotografického oddělení „Unie" fotografování provedl. Fotografováno bylo za okolností dosti nepříznivých, jednak že vnitro kaple svatováclavské neposkytuje dostatečného světla, jednak že půda její byla k vůli předchozím výzkumům rozkopána a že postavení aparátu i předmětů bylo takto znesnadněno.

Také pro zevrubné prozkoumání předmětů nebylo s dostatek světla, a i čas byl krátce vyměřený. Z protokolu vysvítá, že otevírání dveří vyžadovalo samo o sobě značnou část celé doby, která při otvírání komory a ohledávání klenotů byla ztrávena, tak že nebylo možno úkol, jejž přivolaní znalci, autoři tohoto popisu, předem si vytkli, vyčerpat ve všech směrech. Specielní ohledání drahokamů bylo by samo o sobě vyžadovalo studium několika dní. Nicméně, vedle toho, že konstatována byla neporušenost předmětů od dob posledního jich deponování, dospělo se ku novým podrobnostem a momentům, které po vědecké a umělecké stránce osvětlují prozkoumané předměty buď jinak, neb určitěji, než popisy a výzkumy předchozí.

Ve svazku tomto, který se přiřaďuje ku svazkům soupisu Hradčan, dosud vyšlým, řídili se autoři obvyklým programmem a pořadem „Soupisu". V části historické vzat hlavní zřetel ku vzniku, používání a způsobu ukládání korunních insignií. Obšírnější vylíčení historické, jakož i podrobnější srovnávací pojednání vzhledem ku tvaru a uměleckému provedení jednotlivých předmětů přesahovalo by rámec soupisový. Část historickou napsal Dr. K. Chytil za přispění Dra. A. Podlahy, soupis starších popisů inventárních sestavil Dr. A. Podlaha, část popisná jest společnou prací K. Chytila,

A. Podlahy a K. Vrby. Prof. Vrba napsal specielně stať týkající se drahokamů koruny, jablka a žezla. S vděčností budiž vzpomenuto zájmu a účinné pomoci, jež věnoval celé publikaci zvěčnělý hlavní referent Archaeo-logické kommisse Dr. Josef Píč.

Zvláštními díky jest zavázána kommisse Jeho Eminenci panu knížeti-arcibiskupovi Leonu kardinálovi Skrbenskému z Hříště, Jeho Jasnosti panu místodržiteli království Českého Františkovi knížeti zThunů a Hohensteinu, a Jeho Jasnosti panu nejvyššímu maršálku království Českého Ferdinandovi princi z Lobkowitz.

Autorům soupisu poskytli ochotně informace anebo přístup k materiálu pramenovému a obrazovému pp. Dr. Vojtěch Nováček, ředitel archivu zemského, Jindřich Stecker, báňský rada v c. k. puncovním úřadě

x) Dr. Svátek uveřejnil článek o průběhu otevření komory a klenotů ve „Světozoru" R. 1912, č. 1. „Před českou korunou".

v Praze, František Lumbe, c. k. sekční rada, pokladní mistr pokladní komory nejvyššího císařského domu ve Vídni, ředitelství c. a k. domácího, dvorního a státního archivu ve Vídni, jež se vzácnou ochotou propůjčilo některá akta ku bližšímu studiu, a správy Musea království českého, JJmé-lecko-prumy šlového musea obchodní a živnostenské komory, knihovny kapituly pražské, klášterní knihovny na Strahově, c. k. veřejné a universitní knihovny v Praze a archivu král. hlavního města Prahy.

V Praze, v únoru r. 1912.

Karel Chytil,

t. č. předseda Archaeologické kommisse.

)

:

1

v

I. Část historická.

Prameny a literatura: Fontes reium bohemicarum. Prameny dějin českých, vydávané z nadání Palackého, Praha, I. a násl. — Spisové Karla IV. Vydal Emler, Památek staré literatury české č. 4. Praha 1878. — Archiv český, čili staré písemné památky české i moravské. Vydal Frant. Palacký. Díl V. 1862. Zřízení zemské. — Sněmy české od léta 1526 až po naši dobu. Vydává král. český Archiv zemský. Praha. 1. 1877 a násl. — Závěta ze Z á v ě t i c Jiřík. Korunování Jeho Milosti Matthiáše krále uherského etc. V Starém Městě pražském v impressi šumanské. 1611. (Též německy.) —Týž, Korunování Její Milosti císařové, Uherské a České královny Anny etc. 1616. —Týž, Korunování Jeho Milosti Ferdinanda, toho jména druhého etc. 1617. (Též německy.) — Relation und Erzehlung, mit was Ceremonien und Sollenitet der Durchleuchtig Ftirst und Herr Ferdinand Ertzherzog zu Grotz etc. den 29. Tag Junii, an s. Petři und Pauli Tag, in dem 1617 Jahr in der kóniglichen Hauptstadt Prag, in der SchloBkirchen zu einem Bohémischen Konig gekrónet worden. Zu Augspurg, bey Andreas Gentsch Ivupfer-stecher. (Leták s mědirytinou, znázorňují výjevy korunovační — nevěrně, dle fantasie kresliče.) — Relacion des Verlauffs bey der Crónung der Kónigklichen Wůrde in Bóham Ertzherczogen Ferdinands zu Oesterreich geschehen den 26. (sic!) Junii 1617. Gedruckt zu Augspurg, bey Georg Rrefí, Brieffmaler. — Kónigliches Kró-nungsprocess, welcher Gestalt Ihre kón. Maj. Friedrich des Nahmens der I. in der kóniglichen Hauptstadt Prag in Bóhmen des 1619 Jahres gekrónt worden seind. Prag 1Č19. — Processus in coronando rege Bohemiae Friderico ejus nominis Primo, breviter consignatus. Pragae, typis Danielis Carolidae a Carlspergka (b. r.). — Bóhmische Krónungs Relation, nach welcher Ferdinandi II. Gemahlin Eleonora, Hertzogin zu Mantua zur Róhmisch Kónigin und Ferdinandus III. zum Konig von Bóhmen 1627 in Prag gecrónet worden. Prag 1627. — Relation, wie und welcher Gestalt die kónigliche Krónung Ferdinands IV. den 5. Aug. 1646 in Prag furgegangen. Prag. 1646 (též v zkráceném překladu českém, u J. Šipaře 1646). — Leopoldi Kónigs in Ungarn . . . Kónigliche Krónung in Bóheim... Prag, bei Ludmilla Sedlczanskyn von Carlhof. 1656. — D as kónigliche Bóhmische Crónungs Ceremoniel in welchem nebst einer allgemeinen Abhandlung von dieser Krónung alle besondere Crónungs-Actus derer Kónige und Kóniginnen aus dem Ertzhaus Oesterreich . . . enthalten. Frankfurt u. Leipzig. Bei Christoph Riegl 1723. — (Martin Gottfr. J.) Ausfůhrliche u. grundliche

Soupis pam. hist. a uměl. Praha, Hradčany. III.

vier Beschreibungen erstens: des Einzugs, welchen . . . Carolus der VI mit Elisabetha Christina in die k. drei Prager Stádte gehalten; andertens: der J. J. Maj. von . . . Bóhm. Stánden abgelegten allg. Erbhuldigung; drittens: Ihro Maj des Kaisers, u. viertens: Ihro Maj. der Kaiserin Anno 1723 vorbeigegangenen k. Bóhm. Krónungen Prag, 1723 bei Wolffgang Wickhart. — Hammerschmied, Prodromus gloriae Pragenae. Vetero Pragae, W. Wickhart. 1723. Caput XXIV. (Str. 797.) A coronatio-nibns regum Bohemiae et in illis procerum Bohemiae functionibus. — Berger Fridericus Ludovicus, Succincta commentatio de jure consecrandi regem et reginam Boěmiae ad archi-episcopum Pragensem spectante, itemque de inaugura-tionis Boěmicae indoie atque effectu. Accessit Descriptio coronationis D. Leopoldi I. ex archivo regali Boěmico sinoere depromta. Lipsiae, apud haeredes Lanckisiani an. 1723. („Appendix" nadepsán: „Wahrhafte und aus dem Archivo Regni abge-schriebene Relation, wie und welcher Gestalt die Kónigliche Kronung des Durch-lauchtigsten Hochgebornen Fůrsten und Herrn Herrn Leopoldi ais Erben und Suc-cessoren an diesem Kónigreich Bóheim heut dato den 14. Septemb. des innstehenden ióyóten Jahres, allhier zu Prag fůrgegangen, und es darbey in einem und andern gehalten worden. — Ramhoffsky J. H., Drey Beschreibungen, Erstens: Des kóniglichen Einzugs, welchen Ihrokdnigl. M . . . Maria Theresia . . . in Dero kónigliche drey Prager Stádte gehalten; Andertens: Der Erb.-Huldigung . . ., Drittens: Aller-hóchst . . . J. K. M. Kóniglich bóhmischen Cronung. Prag, bei C. RosenmůJler 1743. (S rytinami.) (Též česky: Trogi popsání ... U K. F. Rosenmůllera.) — von Bock und Pollach, Jos. Ferd. rytíř, Kronungs-Ceremoniel des Kaisers Leopold des II. und der Kaiserin Marie Louise, Infantin von Spanien, ais Kónig u. Kónigin von Bóh-men. Wien, 1791. (S rytinou.) — BóhmischeKronungsfeier S. M. Leopold II. u. Maria Louise. Wien. 1791. — Journal der doppelten bóhmischen Kronung Leopolds des Zweiten und Marien Louisens, Infantin von Spanien, in Prag im Jahre 1791. Herausgegeben von Albrecht. Prag und Leipzig. (Druhý titul zní: ,,Voll-stándiges Archiv der doppelten bóhmischen Kronung ...“)— Tagebuch der bóhmischen Kónigskrónung, Prag, 1791. Bei J. Walenta. I. Auflage; II. Aufl. (obšírněji). — Debrois Joh., AktenmáBige Krónungs-Geschichte des Kónigs von Bóhmen, Leopold des II. und Marie Louisens. Prag 1792. —Týž, Urkunde uber die vollzogene Kronung S. M. des Kónigs von Bóhmen, Leopold des II. u. Mariae Louise . . .; auf Veranlassung der Stánde des Kónigreiches. Prag. (Tři vydání s rytinami 1792, 1804, 1818.) — Actus coronationis Sacrae Caesareae, Regiae Apostolicaeque Majestatis Francisci in regem Bohemiae, continens tam ecclesiasticas caeremonias, quam alias functiones. Peractus a reyerendissimo et celsissimo principe Antonio Petro archiepiscopo Pragensi e comitibus Przichowski de Przichowitz anno MDCCXCII. die 9. Augusti. Vetero-Pragae, typis archiepiscopalibus per Joannem Josephum Diesbach, archiepiscopalem typographum. historický, v Praze 1797.

Rulik J., Kalendář Kronungs-Ceremoniel des Kaisers

Franz des II. und der Kaiserin Maria Theresia, gebohrnen kóniglichen Princessin beider Sicilien ais Kónig und Kónigin von Bóheim, Wien 1792. — Die Kónigskrónung in Prag im Jahre 1792. Prag; in der von Schónfeldschen Buchhandlung und bei Albrecht u. Comp. — Tagebuch der bóhmischen Kónigskrónung im J. 1792 (von Jos. Schiffner). Prag bei Jos. Walenta. — B r i e f e uber die bóhmische Kónigskrónung nebst einer kurzen Schilderung von Prags politischem und litterá-rischem Zustande. 1792. — Ceremoniel bei der Kronung Seiner Majestát Kaiser Ferdinand I. ais Kónig von Bóhmen 1836. (Officiellní tiskopis.) — (Zimmer-mann Jos. a Pěšina Václav) Zprávy o korunování vévodů a králů českých, s církevním obřadem korunování Jejich Císařských Majestátů Ferdinanda I. za krále českého, a Marie Anny Karoliny Piy za královnu českou. V Praze 1836. Vytištěny v knížecí arcibiskupské knihtiskárně, řízením Václava Špinky. (Otištěno, před tím v Časopise pro katolické duchovenstvo 1836, 403 a násl.) — Fischer

A d o 1 p h, Bibliothekar am Strahov, Bericht uber Einziige und Kronungen in Prag. Rkp. z r. 1836 v knihovně kláštera Strahovského. — Legis-Glůckselig Dr., AktenmáBige Darstellung des kónigl. bdhmischen Erbhuldigungs-, Belehnungs- und Krónungs-Ceremoniels; bei Gelegenheit der Kronungsfeier Ihrer Allerhochsten Majestaten Ferdinand und Marie Anna. Prag, Leitmeritz u. Teplitz 1836. Car] WilhelmMedau. S rytinami. (Obsahuje též zprávy všeobecné.) — Serie litografií s výjevy průvodu a obřadů korunování Ferdinanda V. Velký příční formát. Označeno: Eduard Gurk pinxit, Lithog. Wolf. Ged. bei J. Hefelich. — Převezení koruny Svatováclavské do Prahy (1. Popis a osudy koruny svatováclavské a klenotů ostatních. 2. První koruny Svatováclavské do Prahy navrácení r. 1791. 3. Jak se dělo převezení korunních klenotův českých r. 1867. 4. Sklepení, v němž se chovají klenoty korunní.) Světozor 1867, str. 59 — 62 a 72 — 73. — Stránský Pavel, Respublica bojema. Leyden. 1634 (pak 1643); Amsterodam, vydáno od Fr. Roth-Schulzia 1713. Německé vydání od Cornovy 1792; české od E. Tonnera 1893.

—    Balbín Bohuslav, Miscellanea historicaregni Bohemiae. Pragae. 1679-1688.

—    Týž, Miscellanea. Decadis I. liber X. eurialis. Edidit Riegger. Pragae 1793. — P a 1 a c k ý, Dějiny národa českého v Čechách a na Moravě. Praha I—V. 1848 — 1872. Vydání druhé vydal J. Kalousek I—V. 1876 — 1878. — T o m e k V. V., Dějepis města Prahy. Díl I. —XII. Praha 1855 — 1901. — Kalousek J., České státní právo. (II. vydání.) Praha 1892. —Týž, Korunování na království české r. 1836. Osvěta, Ročník XVI. 1886. — Adámek K., Z pamětí korunování českých králů. V Třebíči a Praze. J. Lorenz. 1890. — Bo c k Fr., Die Kleinodien des heiligen ró-mischen Reiches der deutschen Nation nebst den Kroninsignien Bóhmens, Ungarns und der Lombardei. Wien, k. k. Hof-u. Staatsdruckerei 1864. — Památky archaeo-logické a místopisné. VII. 1868, str. 195—204. Koruna svatováclavská. Str. 609. Obnovené sklepení pro korunu svatováclavskou. — Z a p K. V., Českomoravská kronika. Pokračují J. J. Kořán, Dr. A. Rezek, J. Svátek a Dr. J. V. Prášek. Praha I. L. Kober 1862 — 1905. — Tonner Em., Hrad královský a Hradčany. Ottovy Čechy. Díl III. č. 1. Praha. J. Otto. 1885. — Sedláček A., Hrady, zámky a tvrze království českého. Díl VI. (Karlštejn) Praha, F. Šimáček 1889. — Z í b r t č., Dějiny kroje v zemích českých I., str. 128 a násl., 381 a n. — Zíbrt Č., Bibliografie české historie. Praha I. —V. (Podrobná literatura o korunovačních obřadech a pohřbech až do doby Leopolda I. vždy u dotyčné doby neb letopočtu.) —• Podlaha a Šittler, Chrámový poklad u sv. Víta v Praze. 1903.

Nejstarší odznaky a klenoty knížat a králů českých se nezachovaly, toliko meč sV. Václava, kterého užíváno bylo při slavnostech korunovačních, dochoval se až na naše věky, opatrován bedlivě od pradávna¹) v kostele sv. Víta jako vzácná relikvie spolu s jinými pozůstatky a předměty po patronu země české. Dle nezaručené pověsti diadém knížecí sv. Václava existoval ještě do doby Karla IV.

Když císařem Jindřichem IV. udělen knížeti českému Vratislavovi pro osobu jeho titul krále českého a polského, odevzdal mu císař po návratu svém z Itálie ve shromáždění v Mohuči r. 1086 korunu královskou. Korunování Vratislava a manželky jeho Svatavy polské konalo se v kostele sv. Víta Egilbertem, arcibiskupem Trevírským, dne 15. června 1086.

x) Meč uvádí se mezi zbrojí sv. Václava v listině biskupa Jana z Dražíc z r. 1333; v nejstarším dochovavším se inventáři z r. 1354 zaznamenán jest slovy: ,,Gladius cum sollempni vagína de auro, gemmis et perlis facta sancti Wenceslai. Srvn. Po-dlaha-Šittler, Chrámový poklad u sv. Víta 13, IV.

1*

Královští manželé oděni byli v roucha královská („ciclade regia“ — ,,re-galibus fascibus") a korunováni byli korunou (cum eodem regali diademate).¹) O slavnostech dával pak Vratislav pokrývati hlavu svou korunou; funkci tu konal biskup pražský.

Císař Bedřich Barbarossa, uděliv Vladislavovi II. titul královský dědičně, ozdobil jej na sněme v Řezně dne n. ledna 1158 korunou královskou (,,regio exornat diademate")²) Za syna Vladislava II. (jakožto krále I.), Přemysla Otakara I. důstojnost a moc královská panovníků českých nadobro upevněna; o způsobu korunování Přemyslově dne 15. srpna r. 1198³) nedostává se podrobnějšího vypsání. Syn a nástupce Přemysla Otakara I. Václav I. korunován spolu s chotí svou Kunhutou již za života otcova 6. února r. 1228. Tak jako dřívější i pozdější králové, vystupoval Václav I. za zvláštních příležitostí s odznaky královskými. R. 1249 dal si v den Nanebevzetí Panny Marie biskupy pražským a olomouckým vsaditi korunu na hlavu a oděn rouchem královským, drže jablko a žezlo v ruce, účastnil se slavné mše v kostele sv. Františka.⁴)

Velkou slávou provázeno bylo korunování Přemysla Otakara II. a manželky jeho Kunhuty v Praze dne 25. prosince 1261⁵) a korunování syna jeho Václava II. spolu s královnou Gutou, chotí jeho, dcerou Rudolfa Habsburského dne 2. června 1297. Korunovační akt v chrámu sv. Víta r. 1297 vedl Gerhard arcibiskup mohučský. Po předchozím žehnání a pomazání označen byl nový král ozdobami královskými, korunou a žezlem (orna-mentis regalibus, corona sceptroque regio). Insignia a roucha Václava II. byla velice nádherná. Koruna ceněna ve 2000 hřivnách, meč a štít, jež před králem neseny, ve 3000; lev na štítě skládal se z perel, se čtyřmi velikými rubíny, co pazoury nohou jeho; oděv korunovační záležel ze zlatých lupin, z nichž každá ozdobena byla pěti drahokamy; drahocenné byly prsteny a šperky, pás a klobouk králův. Druhého dne slaveno založení kláštera Zbraslavského, a po mši král korunovaný drže v ruce královské žezlo pasoval četné osoby na rytíře.⁶)

Druhá manželka Václava II., Eliška, zvaná Rejčka, dcera krále polského, korunována byla po sňatku, který slaven o letnicích (26. května) r. 1303 v kostele pražském před oltářem sv. Víta na královnu českou a polskou. Tělo Václava II. po smrti jeho r. 1305 pochováno bylo v klášteře Zbraslavském s odznaky královskými, korunou na hlavě, žezlem a jablkem v rukou. Odznaky ty byly pozlaceny, tedy zhotoveny byly z kovu méně cenného (cum corona, sceptro, porno deauratis).⁷) Syn a nástupce

9 Fontes rerum bohemicarum II. 118, III. 544.

²)    Fontes II., 275. —• Palacký, Dějiny (vyd. Kalouskovo) I. 2. Str. 47.

³)    Srvn. Pulkavova Kronika ve Fontes V., 119.

⁴)    Fontes II. 427; II. 306, 307.

⁵)    Fontes. II. 297. III. 287.

⁶)    Fontes IV. 72 — 78; IV- 362.

⁷)    Fontes IV. 94, 369.

Václava II. Václav III. korunován nebyl, složil však ještě před otcem svým jakousi přísahu, kterou otec jeho, jsa na smrtelné posteli, jej zavázal. Vykonal ji nad hlavou sv. Václava a jinými reliquiemi a přitomní z pánů českých rovněž podobným slibem a přísahou se zavázali.

Také Rudolf I. z rodu Habsburského, uznaný král, neslavil korunování. U obou, jak Václava III. tak Rudolfa I. brzká smrť předešla slavnostní akt korunovační. Odznaků královských užívali. Nápodoby těchto odznaků, koruny, žezla a jablka vloženy Rudolfovi do hrobu, z něhož opět objeveny při odkrytí hrobky r. 1870.¹)

Odznaky královské sestávaly tudíž již v XIII. století, a jak z mincí královských patrno i dříve, z koruny, žezla, jablka a roucha královského. Těmito součástkami panovník byl ozdoben; při korunovacích nošen meč jako odznak a jím při příležitosti této dělo se pasování na rytíře. Štít se znakem zemským měl jako odznak panovničí v XIII. století větší úlohu než později, kdy zavedeno také nošení korouhví se znaky zemskými. Ku vlastnímu oděvu (indumentum) a klenotům osoby královské štít nepatřil.

Tvary odznaků lze stopo váti od XI. století dle současných mincí a pečetí a dle sporých vyobrazení, jež jsou povšechného rázu. Co koruny se týče, velice záhy se ujímá tvar koruny králů francouzských — diadém ozdobený liliemi, jež tvoří ozubení obroučky. Forma ta stala se populární groši pražskými, jež Václav II. dal raziti.

O obřadech korunovačních za Přemyslovců podrobnějších zpráv není, ale z vylíčení korunování Jana Lucemburského 7. února 1311, zdá se vysvítati, že v ceremonielu korunovačním mnohý detail celého pořádku byl již od dřívějších dob ustálen.

Korunování Jana Lucemburského a manželky j eho Elišky Přemyslovny provázeno bylo obřady a slavnostmi stkvělými. Akt korunovační vykonal arcibiskup mohučský Petr z Aspeltu, stoupenec rodu lucemburského. Insignie nesli hodnostáři zemští, dle pravidla, jeden žezlo, jeden korunu, jeden jablko, jiní jiné předměty. Dva mladší členové rodu panského, kteří před tím pasováni na rytíře, drželi při mši korunu nad hlavou královou. S aktem korunovačním spojovány byly již dříve slavnostní hostiny i hry rytířské, a rozdávány byly mezi lid peníze. Hostina o korunování Jana a Elišky uspořádána byla v minoritním klášteře sv. Jakuba na Starém Městě pražském. Klášter sv. Jakuba i později o slavnostech a královských pohřbech měl svůj význam.

Druhá manželka Janova Beatrix z rodu Bourbonského korunována byla „korunou království českého" u sv. Víta dne 18. května 1337, načež následovala hostina u Minoritů.²) Slavnosti byly skrovné, za jakési nálady

ú Vyobrazení viz: Podlaha a Hilbert, Soupis Hradčan, II., 1. Str. 155 a níže

v této knize.

²) Fontes. IV. 335, 425.

stísněné. Král Jan přítomen byl slavnosti nemaje koruny na hlavě ani královského roucha. Má se za to, že král Jan ve finanční tísní, ve kterou často zabředal, korunu královskou a klenoty zastavil, neb jinak speněžil, avšak bezpečných zpráv o tom není.¹)

Syn Jana Lucemburského Karel, ještě za života svého otce jako markrabí moravský a pak hned po svém nastoupení na trůn staral se o nové upravení řádů korunovačních i o korunu samu. Působením jeho po povýšení biskupství pražského na arcibiskupství udělil papež Kliment VI. V Avignoně zvláštní bullou, vydanou dne 5. května 1344, arcibiskupu pražskému právo ku korunování králů českých, jež dosud arcibiskupem mo-hučským bylo vykonáváno. Na právo toto vydal arcibiskupu pražskému Karel IV., když po smrti otce svého na trůn nastoupil a ku slavnosti korunovační se chystal, privilegium dne 18. srpna 1347.

Karel, ještě jako markrabí moravský, dav poříditi novou korunu, zasvětil ji svátému Václavu a nařídil, aby chována byla na hlavě sv. Václava v chrámu svatovítském. Opatření o nové koruně potvrdil papež Kliment VI. bulou vydanou v Avignoně 6. května 1346, ve kteréž klatbou se hrozí, kdyby kdo korunu chtěl odciziti neb zastaviti.

Se vším tím souvisí také nový řád korunovační, který Karel IV. vydal a jenž jest základem všech potomních obřadů při korunovaní českých králů a královen. V řádu Karlově jest patrna recepce některých částí obřadů korunovačních králů francouzských.²) Po předchozím uvedení knížecí osoby z Hradu pražského do kostela sv. Víta odevzdává se jí při korunování: subtile a dalmatika, plášť královský, meč, prsten, žezlo a jablko a posléz staví arcibiskup na hlavu její korunu. Podobný jest postup při korunování králové, která prostovlasá uvádí se před oltář; králové odevzdává se žezlo, avšak „jiného spůsobení než královo žezlo," prsten a koruna.

V připojeném řádu „obláčení králového, k jeho velebnosti ukázání neb k súdu" uvádějí se pořadem následující součástky roucha a odznaky královské: sukně, střevíce králové, náramky, dalmatika, rukavice, prsten, plášť se záponou, koruna, žezlo a jablko. V žalmech a modlitbách, jimiž provázen jest celý obřad jak korunování tak obláčení zračí se symbolický význam každého jednotlivého předmětu. Korunování králové mělo se díti týž den co královo, později, byli-li manželé korunováni současně, slavilo se dne druhého. Při korunování králové má býti „šlechetná abatyše

ů Domnění to vyslovuje Palacký a i Tomek (Dějepis Prahy I. 546), kterýž soudí tak z okolnosti, že při korunování choti byl Jan bez koruny a bez oděvu královského. Vlastní koruna královská (corona regni Bohemiae) musela však ještě r. 1337 existovati, byla-li ní dle výslovného svědectví kroniky zbraslavské (Fontes IV. 335) Beatrice korunována.

²) Výbor z literatury české I. (1845), S^T- 575- ~ Spisové Karla IV. 1878. — Loserth, Die Kronungs-Ordnung der Konige von Bóhmen. Archiv fiir ósterr. Ge-schichte 54. I. Str. 9 a násl.

svátého Jiří“. K aktu korunovačnímu přináleželo svěcení korouhve. Stručné ustanovení o korunovací krále a královny pojal Karel IV. též do „Majestas Carolina“.

Karel IV. a manželka jeho Blanka slavně korunováni byli dne 2. září 1347 arcibiskupem pražským Arnoštem z Pardubic. Všechny z potomních manželek Karlových, Anna Mečka, Anna Svídnická i Alžběta Pomořská korunovány ve vší slávě. R. 1363, 15. června konáno korunování syna Karlova Václava, tehdáž dvouletého a dne 17. listopadu 1370 korunována mladistvá manželka králevicova Johanna z rodu vévod bavorských.

Při pohřbu Karlově dne 11. prosince 1378 neseny odznaky panovničí v průvodu a do rakve císařovy, jenž oděn jsa v purpur, měl korunu na hlavě a při sobě jablko, žezlo a meč, vloženy korouhev říšská i štít s orlem říšským. Odznaky ty ovšem byly nápodobeny dle insignií královských neb císařských.

Velice slavnostní bylo korunování královny Žofie, druhé manželky Václava IV. dne 15. března 1400.

V prvotních ustanoveních Karlových nastává hlavní změna, co uložení koruny a klenotů se týkalo, vystavěním hradu Karlštejna, ve kterém Karel IV. uložil klenoty či svátosti říše římské a četné reliquie. Klenoty královské, koruna, jablko i žezlo přechovávány v chrámu sv. Víta a uvádějí se zde v inventářích 2. poloviny XIV. stol. (Viz níže.) Žezlo označuje se jako stříbrné, pozlacené, jablko jest zlaté. V inventáři r. 1355, 1365 a r. 1387 uveden též prsten zlatý s palašem.

Kdy došlo ku trvalému uložení koruny a ostatních odznaků na Karlštejně, není známo. Ku korunování Sigmunda na krále českého, jež za okolností mimořádných vykonáno 28. července 1420 v chrámu sV. Víta, přivezena koruna z Karlštejna a opět tam vrácena. V inventáři části pokladu svatovítského 30. července 1420 na Karlštejn převezené uveden meč sv. Václava s pochvou a lze míti za to, že i žezlo s jablkem (sceptrum cum porno), sub 30 uvedené, jsou s královskými insigniemi totožný.¹)

Sigmund, jenž posádkou svou měl Karlštejn v moci, tajně dal odvézti klenoty a privilegia zemská za hranice. Na sněmu čáslavském dle zápisů ze 7. června 1421 vytýkáno mu, že vyvezl korunu českou i svátosti říšské ze země.²) Ač to bylo věcí známou, má se nicméně za to, že obléhání Karlštejna Sigmundem Korybutovičem dělo se za domnění, že koruna na Karlštejně se nachází. Při jednání se Sigmundem ve sněmu, který se sešel počátkem března 1435, žádáno mimo jiné, aby vráceny byly svátosti, desky zemské, koruna i jiné klenoty říšské i české. V průběhu dalších úmluv Sigmund slíbil za jednání v Jihlavě vedeného vrátiti věci zemské a slib ten zahrnut ve velké privilegium 20. července 1436 od Sigmunda dané, načež zástupci

Ů Pěšina, Phosphorus, str. 478 — 480; otiskuje seznam; originál ztracen. Srovnej Podlaha a Šittler, Poklad sv. str. 84 a LXII.

²) Archiv český III.

stavů jemu oznámili, že hotovi jsou přijmouti jej za krále, jak medle by navrátil korunu a privilegia zemská. Kancléř Sigmundův Kašpar Šlik s průvodem poslán do Vídně a do Prešpurka, aby žádané klenoty a privilegia přivezl do Jihlavy, což se stalo io. srpna. Dne 13. srpna ohledána koruna ,,zlatá, drahými kameny ozdobená" a v slavném na to přijetí Sigmunda za krále děkoval mu pan Menhart z Hradce za zachování koruny, klenotů a privilegií. Pan Menhart z Hradce, jako nej vyšší purkrabí, podržel pak hrad Karlštejn s klenoty pod ochranou.

Po krátkém interregnu nastalém po smrti Sigmundově korunován král Albrecht (II.) z rodu Habsburského obvyklým způsobem s některými novými podrobnostmi dne 29. června 1438 na Hradě pražském. Za vnitřních sporů po smrti Albrechtově vzniklých dal pan Menhart z Hradce r. 1448 potají odvésti klenoty zemské na hrad svůj Velhartice, kdež po jeho smrti byly nadále synem jeho Oldřichem ještě r. 1450 zadržovány. Pak zavezeny opětně na Karlštejn, který od sirotků po Oldřichovi za příčinou korunování Ladislava Pohrobka dle snesení sněmovního vydán k ruce správce zemského Jiřího z Poděbrad.¹) Korunování Ladislava slavilo se dne 28. srpna 1453. Po korunování Ladislavově odvezl Jiří Poděbradský v listopadu 1453 korunu opětně na Karlštejn. Jakožto zvolený král po smrti Ladislavově korunován byl Jiří z Poděbrad v chrámě svatovítském dne 7. května 1458, načež následujícího dne, 8. května, korunována choť jeho, královna Johanna, z rodu pánů z Rožmitálu a na Blatné. Na to koruna odvezena opětně na Karlštejn; hrad spolu s klenoty opatrován byl pak Viktorinem, synem Jiřího, a purkrabím hradu.

Podobným způsobem jako dříve slaveno též korunování krále Vladislava Jagellonského dne 22. srpna 1471. Dne 11. března 1509 korunovánsyn jeho Ludvík, dítě čtyřleté. R. 1522 došlo k obnovení královské přísahy králem Ludvíkem, když po smrti svého otce vládu nastoupil, a ku korunování manželky jeho Marie z rodu Habsburského. K tomu účelu přivezeny 9. května 1522 klenoty královské z Karlštejna a téhož dne složil král Ludvík pod korunou přísahu v kapli svatováclavské, načež následovalo korunování královny Marie 1. června 1522. Při příležitosti této, jakož i při korunování Ferdinanda I. nastaly neshody mezi zástupci stavů o účast v nesení klenotů zemských v průvodu; vyřízení těchto neshod odloženo tím, že panovníci s korunou na hlavě nesli žezlo a jablko sami.

Korunování Ferdinanda I. vykonáno 24. února 1527 a den na to 25. února 1527 korunována manželka jeho Anna, dcera Vladislava Jagellonského.²)

Neobyčejně okázalé byly průvody a slavnosti r. 1562 o korunování syna Ferdinandova, Maximiliána I. (II.) a choti jeho Marie za přítomnosti

h Palacký, Dějiny, IV., str. 180 a 211 dle zprávy v archivu třeboňském. Archiv český IV. 419-423. Na záměně s touto událostí spočívá asi zpráva Bal-binova, že král Sigmund dal korunu na Velhartice převézti.

²) Sněmy české. I. Obšírné zprávy o korunovaci.

Ferdinanda I. samého, jenž účastnil se korunování v císařském rouše s korunou císařskou na hlavě. Korunování Maxmiliána konáno dne 20. září r. 1562, a královny Marie dne 21. září. Naléháním Ferdinanda I. stala se tentokrát mezi stavy dohoda o nesení klenotů. Korunování syna Maxmiliánova Rudolfa II. stalo se za života otcova r. 1575. Převezení klenotů z Karlštejna dne 20. září stalo se způsobem obzvláště slavnostním; klenoty uloženy v kapli svatováclavské až do slavnosti korunovační, která předsevzata 22. září 1575 9)

Při líčení pohřbu Ferdinanda I. r. 1565 uvádí se, že jak při přenesení mrtvoly jeho ve Vídni ze zámku do chrámu sv. Štěpána, tak i po převezení jeho do Prahy v průvodu dne 20. srpna neseny klenoty královské, koruna, žezlo, jablko a meč.

O pohřbu Maxmiliána II., jehož tělo převezeno z Řezná, kdež zemřel, do Prahy a zde nejprv uloženo u sv. Jakuba, konán 22, března 1577 za přítomnosti Rudolfa II. smuteční průvod ze Starého Města od Minoritů na Hrad pražský. V průvodu neseny klenoty české, uherské i říše římské. Za průvodu v tlačenici planým poplachem nastala panika na malém náměstí staroměstském, z čehož i ,,na pány, kteříž regalia před márami nesli, nemalý strach přišel". Nej vyšší purkrabí Vilém z Rosenberka, jenž nesl korunu, přikryl ji pláštěm; o nej vyšším písaři zemském Michalu Španovském z Lísova, jenž nesl ,,sceptrum zlaté", tvrzeno, že se dal na útěk a teprvé když nastalo utišení, zase navrátil se do průvodu „nesouc sceptrum království českého pod pláštěm."²) Dr. Fr. Bock domnívá se, že při této příležitosti žezlo s jablkem z doby Karlovy utrpěly pohromu a že pak Rudolfem II. pořízeny úplně nově obě nynější insignie. V této souvislosti jest to ovšem hypothesa; o nějakém poškození klenotů není při tom zmínky. Litovati jest, že o původu nynějšího jablka a žezla, jichž pořízení vyžadovalo zajisté nákladu neobyčejného, nedochovala se vůbec žádná zpráva. Ve při pana Španovského z Lisova označeno jest žezlo jako zlaté, kdežto žezlo za doby Karlovy bylo toliko stříbrné, pozlacené.³)

Průběhem století XVI. ustálily se starší zvyklosti, pokud opatření bezpečnostních na Karlštejně se týká. Ochrana a držení zámku Karlštejna svěřena byla spolu s pány dvěma purkrabím, z nichž jeden měl býti z pánů a druhý z vládyk; purkrabí karlštejnští byli povinni zavázati se zvláštní přísahou; všecky věci, kteréž na Karlštejně jsou, jakožto koruna, privilegia a klenoty zemské mají sepsány býti. Obšírná ustanovení o povinnostech purkrabí a jich přísaze pojata dle znění snesení z roku 1497 do Zřízení zemského, za krále Vladislava r. 1500 vydaného. (Archiv český V.)

IV.    256, 258 a j.

²)

V.    1 a násl.

³) Že o pohřbu Maxmiliánově neseny pravé klenoty, a ne pouze imitace, svědčí nejen popis průvodu, ale i ta okolnosť, že z usnesení stavů nařízeno, aby z Karlštejna klenoty k pohřbu byly vydány.

Klenoty a listy zemské uloženy byly v kapli sv. Kříže, či kapli královské, jak za Karla IV. slula, ve veliké věži. Kaple předělena jest železnou mříží na dvě části; v oddílu zadním ve čtverhraném výklenku zamřížovaném chována byla koruna a klenoty spolu s některými reliquiáři.³) Kaple sv. Kříže byla úplně nepřístupnou a jen po nálezu sněmovním se směla otevřití, bud že se jednalo o nahlédnutí v listiny, nebo o převezení klenotů do Prahy ku slavnostem, neb o ohledávání a inventování všeho zvláštními komisary sněmem ustanovenými. Vešlo ve zvyk dveře do kaple vedoucí vždy zapečetiti a také schrány klenotní bývaly sekrýty zapečetěny. Komisaře, kteří dveře kaple měli odpečetiti a pak zase zapečetiti, provázeli jeden neb i dva přísežní zámečníci, po případě zedník, kteří zapadlé dvéře a zámky otevírali. Klíče ku kapli ukládány v zemských deskách na Hradě pražském. O velkém požáru Hradu pražského klíče v deskách uložené vzaly za své („shořaly"), tak že o prohlídce kaple r. 1546 purkrabí karlštejnští museli zjednati zedníka i zámečníka ku otevření kaple. Za odporu stavovského r. 1547 proti Ferdinandovi I. vznikly pověsti, že klenoty z Karlštejna odvezeny, avšak ukázaly se býti planými.²)

Když syn Ferdinandův arcikníže Ferdinand si přál za svého pobytu v Čechách viděti korunu, klenoty a svátosti, svolili stavové k tomu snesením dne 27. srpna a ustanovili, aby 6 pánů a 6 vládyk jej provázeli a ti aby mohli „touž kaplu odpečetiti a korunu s jinými svátostmi J. Mti arciknížecí okázati a touž kaplu zase zapečetiti". Prohlídka stala se v dubnu r. 1555. Něco podobného událo se r. 1561 se svolením sněmu (snesení 1. října 1561), když arciknížata Ferdinand a Karel si přáli spatřiti korunu, klenoty a ostatky svátých v kapli Karlštejnské.

O klenoty a jiné předměty na Karlštejně uložené jevil též Rudolf II. za dob své sběratelské činnosti vysok ý zájem. V červnu r. 1598 vypravena od sněmu na Karlštejn kommisse s Petrem Vokem z Rožmberka a Kryštofem z Lobkovic v čele, aby všecky klenoty a listy sepsala. Prohlídky, která počala 9. června účastnil se krom obou purkrabí Karlštejnských též arcibiskup Zbyněk Berka z Dubé s kněžími. Když kaple odpečetěna a přísežnými zámečníky otevřena, odebrali se účastníci kommisse za mříž a vyňavše klenoty a některé svátosti postavili je na oltář. Některé rarity, mezi nimi oba tak zv. Rolandovy rohy, podnes v pokladu svatovítském chované, přál si císař viděti i svěřeny žádané věci místokancléři, aby je císaři ukázal a druhého dne přineseny zpět. Při té příležitosti poslal císař na Karlštejn malíře, aby klenoty vyrýsovali. Dne 13. června vložena koruna opět do

9 Balbin, Miscellanea I.D. Lib. III. C. VIII. str 105 popisuje úpravu výklenku: . . . . foramen quadratum intra murum, intus viridi colore et stellís aureis, foris aquilis et leonibus ítem aureis pictum, latum 4. ped: altům 5. ped. Pragen: cratibus inauratis fortissimis armaturu, qui olim triplici sera claudebantur; et hoc ipso loco corona servabatur." Mřížka stará dosud existuje, výklenek uvnitř jest modře vymalovaný s bílými hvězdami. Viz Sedláček, Hrady a zámky VI. (Karlštejn), str. 27.

²) Sněmy II. 489.

Ku slavnostem korunovačním přivážena koruna s klenoty v truhlici a po otevření truhly položeny koruna, jablko a žezlo na oltář v kapli sv. Václava spolu i s mečem jeho. Po dobu, kdy takto uloženy byly koruna s klenoty v kapli sv. Václava, povinni byli jí „páni purgkrabové a manové Karlštejnští s jinými některými pány ze stavu panského a rytířského přede dveřmi též káply přes celou noc hlídá váti o ostřihati.²) Po aktu korunovačním uložena byla regalia opět v kapli, a dokavad se v místo náležité neschovala, byla od manů karlštejnských hlídána.

pouzdra, na němž uvnitř v kůži vytlačeno bylo latinsky, že ji udělati dal Karel císař římský ke cti Boží a sv. Václava mučedlníka. Dle tohoto popisu bylo to ovšem totéž pouzdro, ve kterém koruna dodnes jest uzavřena. S tím pouzdrem dána do železné dobře opatřené truhlice, k ní žezlo, jablko a nohy ode dvou zlatých křížů. To vše složivše, komisaři sekrety svými zapečetili.¹)

Avšak již počátkem století XVII. nebyl Karlštejn považován za dosti pevný a úkryt koruny plně bezpečný. Když Pasovští v lednu 1611 do země vtrhli, dali stavové hrad osaditi, ale přece pro větší bezpečí klenoty a listy do Prahy převézti, kdež v kapli sv. Václava byly uloženy a 300 mušketýry střeženy.

Po ukončení sporů mezi Rudolfem II. a bratrem jeho Matyášem, jež skončily odstoupením Rudolfa II., korunován Matyáš za průvodů tehdá převahou vojenských, dne 23. května 1611. Manželka jeho, císařovna Anna, korunována dne 10. ledna 1616. Klenoty a svátosti ostaly po korunování, královnině v kapli svatováclavské, kdež dne 12. ledna Matyášem a jeho chotí byly prohlédnuty; na to 13. ledna odvezena koruna s regaliemi a privilegiemi opětně na Karlštejn.³) Ku korunování Ferdinanda II., jež konáno 29. června 1617, přivezeny klenoty z Karlštejna, uloženy po dobu slavnosti v kapli svatováclavské a 1. července odvezeny zase zpět.

Meč svatováclavský chován byl i na dále v pokladě v kostele svatovítském. Za nepokojů po smrti Matyášově vypuklých vyžádali si jej zvolení direktoři od probošta kapitulního dne 15. října 1619 a za jistých podmínek byl jim ku prohlédnutí vydán.⁴) Běželo o přípravy ku příchodu a korunování Bedřicha Falckého, kteréž se stalo pak dne 4. listopadu 1619 v chrámu svatovítském.

Dle předchozího usnesení sněmovního koruna a privilegie, jež z Karlštejna byly vyzdviženy a v deskách zemských uloženy, měly až na další opatření tam ostati. V běhu válečném přeneseny pak na radnici staroměstskou, odkudž je po bitvě bělohorské dal velitel vítězného vojska, Maxmilián, vévoda bavorský, přenésti dne 17. listopadu 1620 na Hrad pražský a uložiti v kapli svatováclavské.

9 Sedláček, Hrady VI. Str. 65.

²)    Závěta ze Závětic. Korunování . . . Matyáše. 1611.

³)    Závěta ze Závětic. Korunování J. Mst. císařové . . . Anny. 1616.

⁴)    Podlaha a Šittler, Chrámový poklad u sv. Víta, str. 105.

Jelikož za války třicetileté pozbyl hrad Karlštejn úplně významu jako pevnost, nebyly v něm nadále klenoty ukládány. Úřad obou purkrabství karlštejnských byl rozkazem Ferdinanda II. ze dne 16. května 1625 zrušen a nebyl pak více obnoven.

V době korunování Eleonory Mantuánské, manželky Ferdinanda II., r. 1627 a syna jeho Ferdinanda III., nacházely se klenoty v deskách zemských. Ku opatrování jich určeny ze stavů zvláštní osobnosti. Korunování císařovny Eleonory konáno dne 21. listopadu 1627 za přítomnosti manžela jejího Ferdinanda II. a 25. listopadu následovalo korunování jich syna, Ferdinanda III. Syn tohoto, Ferdinand, toho jména IV., korunován za života otcova dne 5. srpna 1646, předešel však jej v smrti. Druhá manželka Ferdinanda III., Eleonora, rovněž z domu Mantuán-ského, korunována za přítomnosti svého manžela 11. září 1656, a Leopold, toho jména první, syn Ferdinandův z prvního manželství, korunován na to 14. září 1656. O těchto slavnostech dělo se oblečení v roucho královské v kapli svatováclavské. Při průvodech Ferdinand II. i Ferdinand III., podobně jako Ferdinand I. za korunování Maxmiliána II. účastnili se oděni v roucho císařské a o korunování obou císařoven neseny v průvodu také klenoty říše římské, jež do Prahy přivezeny.

Od korunování Leopolda I. uplynula drahná doba, než došlo ku další slavnosti korunovační. Josef I. korunován nebyl; bratr a nástupce jeho, Karel VI. dal se korunovati 5. září 1723. Dne 8. září téhož roku následovalo korunování manželky jeho Alžběty Kristiny z rodu vévod Brunšvicko-Lúneburských.

Po smrti Karla VI. Karel Albert bavorský, dobyv Prahy, dal se korunovati v chrámu svatovítském 19. prosince 1741 korunou zvláštní, kterou dal z Mnichova přivézti. Koruna svatováclavská v bězích válec- t ných tehdá asi přechovávána byla ve Vídni.

Již za války třicetileté k vůli bezpečnosti odvezena koruna s klenoty do Vídně, kdež uložena v pokladě císařském, tak zvané císařské pokladní komoře (Schatzkammer). Zde také občas přechovávána byla koruna svatoštěpánská.

Bývala tudíž koruna s klenoty přivážena ku slavnostem korunovačním z Vídně do Prahy a v těch dnech nacházela se v komnatách královských na Hradě pražském, odkudž k aktu korunovačnímu přenášena do kaple svatováclavské.¹)    j

x) Vyjasnění některých podrobností, pokud bezpečného ukládání klenotů v XVII. a XVIII. stol. se týče, budiž zůstaveno dalšímu bádání. Tomu, že již od doby Ferdinanda II. klenoty nacházely se v komoře vídeňské, zdá se nasvědčovati Berger ve spise: Succinta commentatio etc. 1723, str. 22. ,,Ast postquam intestinae saepius ac civiles turbae Boěmiam graviter diversarunt atque munimenta istius arcis (scilicet Karlstein) nequicquam invicta prorsus habita, tandem effectum est, ut insignia Boěmiae Regni, imprimis a Ferdinandi II. aevo usque, Vindobonae, in Thesauro imperiali, kayserl. Schatzcammer, fuerint recondita, officiis ibidem Burg-graviatus Carlsteinensis abrogatis."

Při popisu korunování Ferdinanda IV. (5. srpna 1646) zaznamenáno jest, že po slavnostní hostině odebral se Jeho král. Majestát do zemských desk, a zde odevzdav nej vyššímu purkrabí korunu, nej vyššímu zemskému sudí jablko, nej vyššímu zemskému písaři žezlo, a odloživ roucho navrátil se do zemské sněmovny a odtud s Jeho cis. Veličenstvem (Ferdinandem III.) do dvoru (dvorských komnat). Tam také odneseny i regalie a odevzdány za příčinou nejistoty doby císaři na potvrzení, neboli recognici.³) Odvezeny do Vídně, ukládány byly klenoty království Českého v klenotnici do jedné ze skříní, ve které se nacházela domácí koruna rodu Habsburského.⁴)

Avšak již za Josefa I. a Karla VI. pomýšleno na to, aby klenoty opětně vráceny do Prahy. Jednáno o tom v kommissi, která nejprve za Josefa I. v r. 1708 a 1709, pak v letech 1710—1723 pracovala o stanovení nového zřízení zemského. Elaborát této kommisse obsahuje passus, jímž stavům se dává ujištění, že panovník a následující králové čeští bez nutné příčiny nebudou klenotů, zemských desk a korunního archivu z Prahy vyzdvihovati. Zdali skutečně klenoty v Praze po korunování Karla VI. ostaly, jest nejisto.)

¹)    Passus v relaci o korunování Ferdinanda IV. (c. a k. domácí, dvorní a státní archiv) zní: „Nach vollendeter Malzeit haben sich I. K. Mt. in der konig-lichen Landtafel verfiigt und allda die kónigliche Kron dem Herrn Obristen Burg-grafen, den Apfel dem Herrn Obristen Landrichter und den Scepter dem Herrn Obristen Landschreiber zugestellet, auch daselbst Ihren Hábit abgeleget, alsdann sich wiederumben in die Landstuben begeben und alda mit Ihrer Kay. Mt. zugleich nach Hof verfiiget. Die jetzermelte Regalien aber sein verdeckter gen Hof getragen und allda umb jetziger Leuften Unsicherheit willen Ihrer Kay. Mt. gegen einen Schein aller unterthánigst eingeantwortet worden.“ V r. 1752 dle konceptu ze dne 22. června (Currentacten, Haus-, Hof- u. Staats-Archiv) dotazoval se dvorní archivář Thaulow z Rosenthalu nej vyššího purkrabí Filipa hraběte Kolo vra ta po dotyčné rekognici a žádal o zaslání opisu ku doplnění akt. Zároveň žádá o zprávu, kde přechovává se meč sv. Václava. Hrabě Kolovrat v odpovědi ze dne 13. července 1752 sděluje, že ani v archivu, ani v deskách rekognice z r. 1646 nalezena nebyla, a že meč přechovává se v metropolitním chrámu (viz níže).

²)    V anonymní knížce z r. 1680 „Beschreibung der kaysrl. geist- und weltlichen Schatzkammer in Wien, von denen vornehmsten Stucken, so alldar denkwurdig zu sehen seynd" uvedeny na str. 13. v popisu 13. skříně (dreizehenden Schranks) vedle domácí koruny: „Modell von der Rómischen Reichscron wie sie zu Nurnberg verwahrlich aufgehalten wirď' a ,,B ohmische Cron, Scepter und Apffel". (Dle laskavého sdělení ředitelstva „Domácího, dvorního a státního archivu" ve Vídni.)

³)    O jednání za Josefa I. a Karla VI. o novém zřízení viz Kalouskovo Státní právo, oddíl: Navržené zřízení zemské 1710—1723 a článek Hoflerův v Mitteilungen . desVereines fur Geschichte der Deutschen in Bohmen, VIII. Jahrgang. 1870: Kri-tische Wanderungendu rch die bohmische Geschichte. VI. Ueber den auf Befehl des Kaiser Josefs I. und Karl VI. veríaBten Entwurf einer neuen bóhmischen Landes-ordnung. Dotyčný passus zní: . . . „auch Sie (die Stánde) versichert sein sollen, dafí wir und unsere nachkommende Konige von Bohmen, die konigl. Cleinodien, Landtafel und Cron-Archiv in Ehren des koniglichen Stuhls von Prag ohne nothbringende Ursach nicht erheben werden."

Korunování Marie Terezie, před tím korunované na královnu uherskou, provázeno bylo skvělými průvody a slavnostmi. Akt sám slaven, 12. května 1743 za obřadů dílem obvyklých, dílem pozměněných. Klenoty a plášť královský nacházely se v jedné z komnat na Hradě a přeneseny

INI

WM

i.

llIPgg

Uf

mim

fi

gigl

!■

'lil

1.

si.UI

IBfMl

Kywií Mm

Uf i

ty,

tm

Sš5

ií

,J{

myl

mším

i :!

šiHI

fSí

flH

ks

Eg

Ml

má

.2:x

,í

iÉ

Šh-Ů

mm

Cl

ly~_-

11

’.r

i-

Ki

snBii

pili

l|vj|

ÉKff

R i Is

r.i

51

-----

Obr. 1. Korunovace Marie Terezie.

(Z větší rytiny M. H. Rentze, zhotovené dle kresby Jana^Josefa Dietzlera. Z popisu Ramhoffského. 1743-)

v den korunovační do kaple svatováclavské; meč svatováclavský nesen před Jejím Majestátem, když se ubírala v průvodu z Hradu do kostela. V kapli svatováclavské oděna královna v plášť královský; v kostele kráčela nejprv s nepokrytou hlavou, ale pak před aktem korunovačním šla pod domácí korunou rodu habsburského v průvodu ku hlavnímu oltáři chrámovému, kdež obřad korunovační obvyklým způsobem proveden.

(Obr. i.) Klenoty neseny hodnostáři zemskými týmž pořadem, jak byl v XVI. a XVII. století ustálen. Před klenoty neseny v průvodu korouhve, pozlacený a jeden.postříbřený bochník chleba a dva soudky vína, jeden s červeným, druhý s bílým vínem. Pořadem nosívali: žezlo nej vyšší písař království Českého, jablko nej vyšší zemský sudí, korunu nej vyšší purkrabí, čepičku ke koruně nej vyšší zemský komoří, meč svatováclavský nej vyšší zemský maršálek. Meč svatováclavský nosíván v pochvě, a mimo něho druhdy také jiný meč obnažený. Byl-li některý z hodnostářů nemocen neb nepřítomen, byl substituován některým jiným vyšším úředníkem zemským. Ve století XVII. a XVIII. počet úřadů nejvyšších a dědičných, jichž nositelé fungovali o slavnostech korunovačních, značně byl rozmnožen.¹)

Po korunovačním obřadě o korunování Marie Terezie odneseny klenoty královské do Hradu a odtud odvezeny pak do Vídně a uloženy v klenotnici císařské. Nějaký čas deponovány byly v úkrytu jinak nepřístupném, a teprve nařízením císaře Josefa II. ze dne 14. dubna 1782 vystaveny opětně v jedné skříni pokladní komory, tak aby mohly býti od návštěvníků viděny. V jiné skříni vystaveno bylo korunovační roucho království Českého.²)

Císař Josef II. korunovati se nedal a když po jeho smrti (f 20. února 1790) nastoupil Leopold II., žádali stavové čeští, aby se dal korunovati na krále a aby klenoty z komory vídeňské navráceny byly do Prahy ku trvalému přechovávání.

Koruna svatoštěpánská, kteráž rovněž byla přechovávána ve Vídni, vydána byla již za života Josefa II. stavům uherským a odvezena do Budína. Stavové čeští vyslali deputaci do Vídně dne 30. března 1790, aby žádost jich tlumočila. Leopold II. svoliv dekretem ze dne 26. srpna

x) C o r n o v a, Paul Stransky’s Staat von Bóhmen, I., Cap. V., podává rozšířené líčení ceremonií a výčet hodnostářů. — Kalousek, Korunování na království české. V Osvětě 1886, str. 196, uvádí veškeré funkce a dědičné úřady.

²) Krátce před tímto opatřením z r. 1782, dne 6. dubna 1782 navštívil klenotnici císařskou papež Pius VI. v průvodu arcivévody Maxmiliána, arcibiskupa pražského Přichovského a papežského nuncia. Viz J ahrbuch der kunsthistorischen Sammlungen des allerh. Kaiserhauses, X. a XVI. B. Regesten. Zimmermann H. Inventáře, Acten u. Régesten aus der Schatzkammer des allerh. Kaiserhauses. — Inventář z r. 1773 (XVI. B. R. 12641) s přípisky pozdějšími. Při obsahu n. skříně, z níž model říšské římské koruny přenesen do 2. skříně, praví se: „Anstatt dieser aber ist auf allerhochsten Befehl seiner Maj. des Kaišers die bóhmische Krone, Scepter und Reichsapfel dahin, von jederman gesehen zu werden ohne numero an-gesetzet worden, welche zum theil mit sehr groszen, mittern und kleinen rubin, saphir, smaragd und perlen ausgeziertet sind.“ Dále připsáno ještě při poznámce o klíčích ku koruně svatoštěpánské: ,,Diese Notiz sub n°. 14. ist der bezug auf die kónigl. boheimische Krone, sceptér und reichsapfel welche bis anhero in verborgen aufbehalten worden, dermahl aber unterm 14 April 1782 auf allerhóchst seiner Maj. befehl in námlichen Kasten óffentlich ausgeseczet." V inventáři z.let circa 1750’ klenoty české se neuvádějí. (X. B. R. 6253.)

1790, aby koruna*a klenoty byly vráceny, rozhodl dekretem ze dne 8. listopadu 1790, že se dá korunovati.

O všech těchto otázkách, jak o přenesení koruny, tak o korunování a četných desideriích, jež se týkala zřízení zemského, bernictví, školství

mu

183

lili

WŘ

II

,IÍ

ii

fl

Jiť:«

glí;

{••li

Pof-3

li

|í

rl

;; .

l&c

VÍ

íéfál

[l

[il

m

:tii

»

mvm

K5S|

, IPL; ' W/s

11

Obr. 2. Korunovace Leopolda II.

(Z rytiny zhotovené C. Pluthem.) ¹

K uložení klenotů zvolena byla někdejší sakristie, s kaplí svatováclavskou spojená, kde as již dříve občas klenoty bývaly ukládány. O způsobu uložení radil a usnesl se sněm ve svém sezení dne 17. července 1790, ve kterémž jednáno o slavnostech a modalitách, za jakých koruna s klenoty by měla býti do země převezena. K tomu účelu zvolena byla deputace, v níž čtyři stavové zastoupeni po dvou zástupcích. Zvoleni ze stavu duchovního děkan kapitulní Erasmus Krieger a opat strahovský Václav Mayer; ze stavu panského Josef kníže Schwarzenberg a Vincenc hrabě z Waldšteina, ze stavu rytířského Jan Václav svobodný pán z Hen-netů a guberniální rada Josef z Zeinerů, ze stavu městského purkmistr staroměstský Ondřej Steiner a rada Václav Sliwka. Jelikož doba byla nepokojná a válka hrozila vypuknouti, usneseno, aby nebyla deputace vyslána hned, nýbrž aby prostřednictvím z. gubernia bylo Jeho Veličenstvu předloženo usnesení o vyzdvižení královské koruny. Zároveň mělo se státi pozvání ku stavům moravským a slezským a měla býti požádána vojenská generální komanda Dolních Rakous a Moravy v příčině poskytnutí ochrany pro královskou korunu. Ku vyslání deputace došlo teprve později, až když ustanovena byla doba slavností korunovačních. Mezitím vedlo se na sněmě jednání o četných desiderátech stavů českých, jakož i záležitostech korunovačních, o stanovení formule přísahy věrnosti (juramentum fidelitatis) při aktu holdovacím a j. Ku choti Leopolda II., královně Marii Ludovice, vznesena žádost, aby se dala korunovati. Rozhodnutí o korunování svém a svojí manželky sdělil císař Leopold II. zemskému guberniu reskriptem ze dne 20. dubna 1791, ve kterém obsažena jsou též ustanovení a pokyny, týkající se cest}^ ke korunování, dále obřadů a opatření ve městě, jež řídi ti se měly dle příkladu obou posledních korunovací r. 1723 a 1743. V reskriptu obsažen jest též dotaz, které z královských insignií a z čestných odznaků úřadů zemských jsou po ruce, a které by se měly dáti ještě poříditi.

Navrácení klenotů z Vídně ustanoveno reskriptem dne 17. května 1791; převzíti je měla svrchu uvedená deputace, kterou vedl nej vyšší purkrabí Jindřich hrabě Rottenhan. Místo knížete Josefa ze Schwarzen-bergů zaujal v deputaci Leopold hrabě Clary Aldringen, mimo to účastnil se jí aktuár Ledvinka z Adlerfelsu, presidiální sekretář p. Debrois a ředitel berního úřadu p. z Weisů.

Deputace dostavila se do Vídně 22. července 1791 a k ní připojili se pak deputovaní z Moravy a Slezska.

Deputace předložila panovníku desideria sněmu a přednesla poznovu žádost k panovníku, aby se dal korunovati. Klenoty korunovační odevzdal deputaci k rozkazu panovníka kníže Rosenberg, cis. nej vyšší komoří, dne 4. srpna 1791. Dne 5. srpna v 8 hodin ráno klenoty, zapakované do schránky, přeneseny za průvodu arcierů předsíní u španělských schodů ku připravenému šestispřežnému dvornímu vozu, stojícímu na hořením zámeckém nádvoří; u klenotů usadili se dva páni z deputace, pak ná-

Soupis památek hist. a uměl. Praha, Hradčany. III..    2

sledoval šestispřežný vůz, v němž usedli čtyři členové deputace, dále oddíl jízdy a průvod io kočárů s ostatními deputovánými z Cech, Moravy a Slezska. Nocováno bylo ve Znojmě, Jihlavě, v Čáslavi a na zámku Kolodějském. Dne 9. srpna ráno přivezeny klenoty do Prahy, kde za slavných průvodů vezeny na Hrad pražský a uloženy v kapli svatováclavské. Král Leopold II. zřídil při té příležitosti

zvláštní

Obr. 3 Jeton Karla VI.

Obr. 4. Medaile Marie Terezie.

úřad dvou strážců (strážních) koruny, z nichž jeden byl stavu panského, druhý rytířského. V kapli svatováclavské koruna s klenoty a rouchem královským odevzdány osobám, jimž slušelo právo chovati klíče od místa, v němž královské klenoty uzavřeny býti měly.

Tehdá to byli arcibiskup pražský Antonín Petr hrabě Příchovský, nej vyšší purkrabí Jindřich hrabě Rottenhan, kapitulní děkan Václav Herites, na místě presidenta práva zemského apellační rada Jindřich Losy rytíř z Losenavy a purkmistr pražský Ondřej Steiner. Klenoty vystaveny byly odpoledne dne 9. srpna na podívanou.

A>

' f. ■

Obr. 5. Medaile Ferdinanda I. (V.)

na oltáři v kapli svatováclavské a pak odneseny do nově upravené místnosti hoření bývalé sakristie. Dvéře, k místnosti 'této z kaple svatováclavské vedoucí, byly od dřívějších dob bezpečně opatřeny, železem pobity a zámky visutými uzavřeny. Pro uložení klenotů upravena byla skříň, zhotovená c. k. čalouníkem Sorbéem a architektem p. z Archetu.¹}

9 Viz článek „Koruna svatováclavská". Památky VII. 195—204.— Ročník Jednoty pro dostavění hlav. chrámu sv. Víta na hradě Pražském za správní rok 1867—1868, str. 104.

ig

1. Koruna královská.

L£

■*®P’

Der Reichsapfel.

¹

duchovních záležitostí, radil se sněm stavovský, r. 1790 svolaný, i výbor z něho zvolený.¹)

J) Kalousek: České státní právo. — Sněmovní protokolly v zemském archivu. — Opisy listin z archivu c. k. ministerstva vnitra v zemském archivu. — Zprávy o přenesení klenotů a slavnostech korunovačních v knihách z předu uvedených a v Krameriusových novinách: Císařské královské vlastenské noviny. R. 1791. N°. 33—40. Korunu nazývá Kramerius důsledně korunou svatováclavskou.

ig

Korunování Leopolda II. konáno 6. září (obr. 2.) a manželky jeho Marie Ludoviky dne 12. září 1791. Syn a nástupce Leopoldův František I. korunován byl dne 9. srpna 1792 a manželka jeho Marie Terezie 11. srpna téhož roku. Ferdinand V., zvaný Dobrotivý, jenž po smrti Františka I. nastoupil vládu r. 1835, korunován byl 7. září 1836 a choť jeho Marie Anna korunována dne 12. září 1836.

Na oslavu korunování Ferdinanda V. a Marie Anny raženy, podobně jako o korunováních předchozích zvláštní pamětní medaile. Dle starého zvyku házeny druhdy o korunování peníze mezi lid, později zvláštní mince a od dob Maxmiliána II. raženy zvláštní medaile korunovační, jež pak rozdávány. Za Rudolfa II., Matyáše a Ferdinanda II. věnovány předním osobám také cenné práce zlatnické. Vydání na korunovační medaile povolovali stavové. Medaile vydané v XVI. a XVII. století nesou insignie a symboly s nápisy a hesly. Koruna královská a insignie zobrazeny

Obr. 6. Medaile královny Marie Anny.

jsou na těchto medailích starších z pravidla schematicky, bez reální věrnosti, takže pro seznání skutečného tvaru insignií nemají významu. Větší věrností v ohledu tom vyznačují se medaile XVIII. a XIX. stol. (Obr. 3- 7-Y)

x) Mince a medaile korunovační popsány a vyobrazeny jsou z části v díle Fialově, Beschreibung der Sammlung bóhmischer Múnzen und Medaillen des Max Donebauer. Prag 1889, vždy u dotyčného panovníka. — Viz též Adámek, Z paměti korunování, str. 106 a násl. — Na obr. 3—7. jsou reprodukovány:

Obr. 3. Jeton na památku korunování Karla VI. Av. Podoba: CAROL -VI • | ROM ■ IMP -S -AUG -Rev. REVOCAS | AUGUSTE | PRIORA; kol palmové větve; pod tím: CORONATUS | PRAG -5 -SEPT • 1723.

Obr. 4. Medaile stříbrná na památku korunování Marie Terezie: Av. Insignie s ratolestí palmovou a olivovou: MARIA | THERESIA | HUNGARIAE BOHEMIAE & | REX. | ARCH IDUX AUSTRIAE | CORONATA | PRAGAE XII MAII j MDCCXLIII. Rev. Korunovaný český lev; opis: JUSTITIA ET CLEMENTIA. Obr. 5. Medaile na památku korunování Ferdinanda V. Av. Poprsí: FERDINANDUS I • D • G • IMPERATOR AUSTRIAE | REX | HUNG • BOH • H • N • V ■

Vedle toho, zprvu od nakladatelů soukromých, pak kruhy dvorskými neb stavy samými a dle jich nařízení, vydávány podrobné popisy průvodů a obřadů, aktu holdovacího a korunovačního, hostin a jiných slavností. Předcházelo podrobné stanovení pořádku a ceremonielu se zřetelem ku slavnostem a obřadům doby předchozí. Dopodrobna byl předem stanoven ceremoniel a tiskem vydán zejména o korunování Leopolda II., Františka I. a Ferdinanda V.

Po korunování Ferdinanda V. a Marie Anny uloženy byly klenoty opětně v komoře při kapli svatováclavské. Co se funkce přechovávatelů

b Mm

Obr. 7. Medaile na památku korunování Ferdinanda V. a Marie Anny.

klíčů týče, nastala změna novou úpravou úřadů zeměpanských a zřízení zemského.

Když hrozilo vypuknutí války s Pruskem, byly dle ujednání zemského výboru s c. k. místodržitelstvím na základě nej vyššího rozhodnutí ze dne

REX -L ■ ET- V • G • L * IL • V . AA. Dole u ramene: I -D • BOEHM F. Rev. Rakouský štít, na něm česká koruna, z předu ležící český lev: REX BOHEMIAE | CORONATUS (dole): PRAGAE • MENSE • SEPT • | MDCCCXXXV1. Po stranách znaku: RECTA | TUERI.

Obr. 6. Medaile na památku korunování Marie Anny: Av. Poprsí: MARIA ANNA AUGUSTA FERDINANDI I • IMP • ET • REGIS. Rev. Na podušce insignie, pod tím znak český: ET -ALTERA -MIHI ■ PATRIA • | CORON • PRAGAE ■ MENSE • SEPT MDCCCXXXVI. Jako předešlá od Jana Daniele Boehma; signatura na aversu.

Obr. 7. Medaile na památku korunování Ferdinanda V. a Marie Anny.

a)    Av. Postava Ferdinanda V. v korunovačním rouchu. Opis: FERDI I • D•G - IMPERATOR AUSTRIAE CORONATUS IN REGEM BOHEMIAE. Dole: I • D • LERCH | ? • PRAGAE. Rev. Český lev. PRAGAE MENSE SEPTEMB. ANNO DOMINI MDCCCXXXVI. (Něvyobražen.)

b)    Av. Postava Marie Anny. Opis: MARIA ANNA • D • G • IMPERATRIX • AUSTRIAE • CORONATA IN REGINÁM BOHEMIAE. Rev. týž.

c)    Av. Podoby Ferdinanda V. a Anny. Opis: FERDINANDUS I • ET ANNA AUSTRIAE IMPERATORES PII FELICES. Na okraji: G • LOOS ■ DIR • L • HELD • FEC • (Nevyobrazen.) — Rev. Korunovační klenoty na stolci. VOTIS . FID • PERP • ACCEPT • REGES • BOHEM • SOLEMN -CORON • Dole: PRAGAE MENSE SEPT • I MDCCCXXXVI.

li. května 1866 korunní insignie odvezeny do Vídně ku dočasnému uložení v c. k. pokladní komoře. Zde byly odevzdány dne 24. května 1866 komisary k tomu ustanovenými, a to přísedícím zemského výboru Drem Fr. Braunerem a c. k. místodržitelským radou Hlávkou. Na žádost sněmu vydány klenoty nazpět z pokladní komory v srpnu 1867.¹)

„V pondělí dne 25. t. m. (srpna 1867) večer odebral se zemský výbor království Českého maje v čele vrchního maršálka zemského, knížete Adolfa Auersperka, do Vídně, aby přijal v císařské klenotnici královskou korunu českou i ostatní klenoty korunní. Z členův zemského výboru byli přítomni zejména: Dr. Rieger, Dr. Sladkovský, hrabě Thun, rytíř Kopec, Dr. Schrott, Dr. Lumbe a Dr. Tedesco co zástupce Dr. Gornera. Těmto pánům přidružil se rada zemského výboru Schmidt. Všichni ubytovali se v hostinci ,U arcivévody Karla'.

Ministr záležitostí vnitřních hrabě Taaffe přijal tuto deputaci na druhý den o 11. hodině dopolední. Zemský maršálek předvedl členy její, a ministr přivítal je několika slovy, v nichž poukazoval na to, jaké cti účastni jsou. Mimo to pravil též, že vláda je ochotna, hájiti práv této koruny.

Tato návštěva trvala as 20 minut. Po tu dobu rozmlouval ministr záležitostí vnitřních s jednotlivými členy deputace, zejména o záležitostech národohospodářských. Na odpoledne sepsán protokol o přejmutí klenotův našich."

,,Na středu (28. srpna) položen byl odjezd z Vídně. Nejprve ustanoveno, že vlak odjede o 8. hodině, později však odložen odjezd na hodinu devátou.

K 6. hodině deputace odebrala se do císařského hradu. Zde stálo již oddělení dragonův Windischgrátzových. Deputace přijela ve vozech; jí mezi tím přidružil se též vládní komisař, místodržitelský rada rytíř Bohuš. Ve všech místnostech dvorních potkávala se deputace s dvorním četnictvem a s osobní stráží císařskou, která i v síni před klenotnicí byla rozestavena. V klenotnici deputace setkala se též s generálním adju-tantem hr. Crenneville a jinými dvorními hodnostáři. Když byl dvorní rada zmínil se o tom, za jakým účelem byla deputace přišla, přikročeno ihned k odevzdání klenotův, jež, dobře opatřeny, dosud uloženy byly v obyčejném vaku cestovním a stály na stole s pokrývkou zlatým třepením pošitou. Zevní schránka, v níž uzavřen byl vak, byla z červeného aksamitu a byla uzavřena zlatými (?) zámky.

V císařské klenotnici bylo již pološero, když deputace vešla. Nej-vyšší maršálek zemský za hrobového ticha předčítal popsání klenotů korunních, a při tom vyňata jedna část po druhé. Při popisu koruny zmínil se maršálek pouze o tom, že při hořením kříži byl jediný hřebíček

Ú Převezení korunovačních klenotů z Vídně do Prahy vylíčeno jest ve „Světozoru" 1867 na str. 72—73. Věty, uvozovkami opatřené, jsou doslovně vyňaty z tohoto líčení.

vypadl. I tento pak nalezen vedle koruny, a protokol po té podepsán a odevzdán hraběti Crenneville. Kvitance opatrovatele klenotův, kterou byl tento napsal tenkrát, když klenoty korunní přijímal, vrácena zpět a klenoty opět uzavřeny jsou v témž tlumoku, v němž dosud chovány byly. Tuto prozatímní schránku uloženo na nosidla, povlečená červeným aksamitem, na nichž ji vynesli členové zemského výboru z klenotnice. Po celý čas, co toto se dálo, měli všickni přítomní hlavy obnažené. V dvorním šestispřežním voze dopravena skříň, při níž usadili se Dr. Sladkovský a rytíř Kopec, do severního nádraží. Za korunou jeli v dvorních

rafii

■n

lpi r_

fel.

-gSfc]

Fii

.

Ml

y#:íl

r~~

Jj

vn

nn

f*:

ýV

i-

wumĚ

rp

fFiPi

mmm

aft

ta

WsmEĚm

hv

ítl

m.

£31L

[3

i®-

0r:;

'mmm

iř-2

Obr. 8. Převezení korunovačních klenotů z hradu Vídeňského r. 1867.

(Dle kresby V. Katzlera.)

vozech nejprv zemský maršálek s vládním zástupcem a pak ostatní členové deputace. (Obr. 8.)

Před i za průvodem jelo oddělení jízdectva, kolem dvorních vozů šli dvorní sluhové, osobní stráž císařova a dvorní četnictvo."

Na nádraží dopraveny klenoty do císařské síně, kdež pouze císařská osobní stráž a dvorní četníci setrvali. V osm hodin uchystán zvláštní vlak, sestavený z vozu dvorního a dvou jiných vozů. Schránka s klenoty dopravena do dvorního vozu. Klenoty svěřeny odtud výhradně zemskému výboru. O desáté hodině za hlaholu zvonů vyjel vlak z Vídně. Po cestě v jednotlivých místech na Moravě a v Čechách dělo se oslavování a vítání korunních klenotů a na mnohých návrších zaplály ohně radostné. V Praze za velkého účastenství obyvatelstva a deputací i diváctva z venkova

oslavován příjezd vlaku. Na nádraží dostavili se duchovní hodnostáři, pozvaní hosté, velká část poslanců zemských s náměstkem maršálkovým Drem rytířem Limbeckem v čele, obecní zastupitelstvo Prahy, Smíchova, Karlina a zástupci mnohých jiných měst.

,,Hned po 9. hodině za hlučného provolávání ,Slávy' dojel vůz s klenoty do nádraží, kdež za hudby přeneseny jsou do dvorní síně. Zde pak vyňaty jsou z dosavadní své schránky a uloženy do připravené již skříně skleněné, kdež připevněny jsou červenými zlatém propletenými šňůrami. Po půl hodině hnul se průvod za hlučného volání ,Slávy'

4-

j-Ú

II

lil

SP8Íií@l

k?

sjyjgg

trnSkt

Fpl

mm

*

mm

mm

vtmmteí

11

ří

%

I ;#pfgfef

Sk

illtl

imi

gi

' •*

É!

řŽ£i

I!

!§■

Obr. 9. Korunovační klenoty vezeny dne 29. srpna 1867 na hrad Pražský (průvod zahýbá se u Lažanského paláce na Františkovo nábřeží).

(Dle kresby A. Gareise.)

z nádraží, odkud vynesli klenoty korunní pánové: rytíř Kopec, Dr. Lumbe, Dr. vSchrott a Dr. Sladkovský. Za nimi hned ubírali se vrchní maršálek zemský a místodržitelský rada rytíř Bohuš. Ostatní členové deputace následovali. Za střelby z hmoždířů a za hlaholil všech zvonův vyšel průvod na ulici. V arcibiskupském slavnostním voze vezeny jsou nyní klenoty naše, při nichž usadili se opět Dr. Sladkovský a rytíř Kopec. S předu celého průvodu jelo oddělení městské jízdy a oddělení husarův, za těmito ubíralo se dvanácte arcibiskupských lokajův v slavnostní stroji. Po straně vozu s klenoty jel generál brigádník a plukovník velící onomu oddělení vojska, které po ulicích bylo rozestaveno. (Obr. 9.) Za korunními klenoty pak byla nepřehledná řada vozův s ostatními členy zemského výboru, členy sněmu zemského a jinými hodnostáři, mezi povozy vynikaly vozy maršálkův a hraběte Valdštýna; za průvodem tímto jelo opět oddělení husarův." Od nádraží až ku chrámu svatovítskému stálo dílem vojsko, dílem sbory měšťanské, deputace z venkova, společenstva s prapory a české spolky.

,,Před chrámem Sv.-Mikulášským na Malé Straně sešli se zastupitelé šlechty, civilní a vojenští hodnostáři a důstojníci; zejména četně, ba skorém v plném počtu zastoupena byla šlechta historická, jež postavila se v kostele po pravé straně.

Před kostelem opět sňata s vozu skříně s klenoty a donešena do chrámu, kdež v čele duchovenstva přijal ji J. E. kardinál arcibiskup. Do chrámu kráčel průvod středem družiček, které po obou stranách vchodu byly se postavily. J. E. kardinál arcibiskup po skončených službách božích a po slavném ,Tedeum' odešel k hlavnímu chrámu na hrad, načež za podobných obřadů, jako prve, dovezeny klenoty na hrad, kdež arcibiskup je opět přijal.

Po ii. hodině konečně došel průvod na Hradčany. Brána vedoucí ku chrámu sv. Víta byla zelení ozdobena a ověšena prapory, v chrámě pak zdobily květiny hlavní oltář, na němž klenoty uloženy jsou. Když byl průvod blížil se hlavnímu chrámu, J. E. kardinál arcibiskup s kapitolou a s třemi preláty zemskými vyšel vstříc až ku vchodu, načež skříně s klenoty vnešena do chrámu. Mnoho nejvyšších duchovních hodnostářů kráčelo před klenoty, za nimi pak následoval opět zemský výbor, členové pražské rady městské a obecní starší a venkovské deputace. Mezi tím zněl s kůru velebný chorál. Po některých modlitbách vystaveny jsou klenoty na odiv všeobecný."

,,Udeřením 6. hodiny J. E. kardinál arcibiskup s místodržitelem, zemským maršálkem, světícím biskupem, pražským měšťanostou a s členy zemského výboru přistoupil k oltáři. Stráž stojící před oltářem vzdala vojenskou poctu a členové zemského výboru, Dr. Sladkovský, Dr. Schrott, Dr. Lumbe a rytíř Kopec sejmuli klenoty s oltáře a za hlučné hudby odnesli je krytou chodbou do sklepení v kapli svatováclavské. Zde přečten a oněmi, kdož ku klenotům chovají klíče, podepsán pamětní spis, načež klenoty jsou uzavřeny."

Místnost, v níž klenoty chovány, po odvezení klenotů do Vídně shledána valně sešlou a též bezpečnostní opatření nevyhovovalo poměrům novějším. Bylo nutno místnost tuto vyčistiti a upraviti, opatřiti novou, nedobytnou skříni pro klenoty a zříditi z kaple svatováclavské nové železné dveře.

Dveře opatřeny sedmi zámky a stejnými zámky, jež těmitéž klíči jako zámky dveřní se otevírají, opatřena pokladní skříň. Klíče přechovávají: arcibiskup pražský, c. k. místodržitel království českého, nej vyšší maršálek království českého, zástupce presidia c. k. místodržitelství, zástupce zemského výboru, děkan kapituly pražské a starosta měst pražských.

Obnova komory, řízená stavitelem Kranerem, jakož i její úprava a výzdoba vyžadovaly delšího času.¹) Po dobu oprav chovány byly in-

■w

V'

Wmm

TBZ

.' :.~a

||

ř#i

ř/i

§S

vgS^BKB^fp^saí

■i#

"V

aL- ■

PKjfcŠřr.::

l||Sj|gSÍ

V

fP

2B

>>ý-

,Vf P

. . ...

L-> ;

>. mil!

fclw

MS

mmWi:,'¹

■lil T

V;

y;

.i*

[í

Il

!; ■(

'i

*.

pyriffe '■

||fj

T'

«¥,

tiu

r51

Ptjrr

■ ;.^P^TTP'

Wimm

~T

¹ I

;, : ‘■ ■' Vfcr

mi

jfcw ;

thrri

BBnhií KE*

rT

spi

;.j

?* •.

^    'Ml —'nul-- . xJÍ!

\í

Obr. io. Korunní komora po opravě r. 1867.

(Dle kresby J. Scheiwla.)

signie zemské v někdejších místnostech zemského archivu na Hradě pražském. Po ukončení oprav uloženy odznaky královské v místnosti, která nazvána kruhy odbornými i veřejností „komorou korunní" neb „sklepením korunním" (obr. io.), dne 30. října 1868.

V

II. Část popisná.

A. Nejstarší popisy korunovačních klenotů.

1. V inventáři věcí chrámu sv. Víta v Praze (,,Inventarium rerum ecclesiae Pragensis“) z r. 1354: „Primo a čapíte incipiendo gloriosissimi patroni nostri beati Wencezslai, quod est circumdatum auro puro per se-renissimum dominům nostrum dominům Karolum semper Augustum et Boěmiae Regem. Item corona aurea cum quinque rubinis et aliis lapidibus pretiosis praedicto capiti per dictum regem donata, in qua deficit una gemma . . . Item vasculum cristallinum pro repositione crismatis sivé olei sacri pro unccione regum Boěmiae et reginarum, quam idem rex pro co-ronacionibus ipsorum dědit et reservari mandavit . . . Item pornům regále et sceptrum argenteum deauratum et annulus aureus cum lapide, qui palaas dicitur, per dictum regem donata et pro coronacione regum Boěmiae, successorum suorum, ad usum per ipsum deputata. Item corona aurea cum gemmis pro decore sepulchri sancti Wenceslai donata, quae fuit reginae Annae."

2. V inventáři z r. 1355. ,,Inventarium insigniorum et primo insignia re galia : Primo corona pretiosissima aurea cum III Ior liliis, in quorum sumitatibus šunt magnae quatuor perlae, et in principali lilio quatuor rubini magni pulcerrimi, et in medio quintus palasius; in aliis liliis tribus šunt zaphiri, smaragdi et palazii, in quolibet eorum quinque; in circulo autem ipsius coronae šunt VII smaragdi, quorum unus est fractus et octavus deficit,¹) item XII rubini et palazii mixtim, et in circumferenciis quinque lapides² 3) LX magnae perlae, et in cruce per mitrám transversali multae gemmae et perlae sine defectu. In mitra autem XVI monilia aurea cum gemmis et perlis, in cacumine autem⁴) eiusdem coronae, in qua est aurea crux, et in ea crux de zaphiro sculpta, habens in cornibus duos zaphiros et duos palazios, quam coronam praefatus dominus impe-rator donavit ecclesiae pro ornamento capitis beati Wenceslai, cum qua deinceps reges debent Boěmiae coronari. Item pornům et sceptrum argenteum deauratum, et anulus aureus cum palazio." (Obr. ii.)

aureum cum cruce

3- V inventáři nedatovaném, pocházejícím asi z r. 1365: ,,Inventa-rium insigniorum et primo insignia regalia. Primo corona preciosissima aurea cum quatuor liliis, in quorum sumitatibus šunt magnae quatuor perlae, et in principali lilio quatuor rubini magis pulcherrimi, et in medio quintus palasius. In aliis tribus šunt saphiri, smaragdi et palasii, in quolibet eorum quinque. In circulo autem ipsius coronae šunt sex smaragdi et duo

X"Z

PSi

YTiucttÉammt infigmc&íprtmo m%nu iiypfid^ntnomvn i mm    * w mm pmmmiQ fnt mapic SatM^-' *

i^ig^wM^ň^mcíp^ fmcšsfin

“ ^ “ ^wímrftrnii aííjícmtimnie* tr <pw c ainw-cmr*: n»

'>V'V

*R

l.

mm

cd dm

snwtnťe

óimia

%i

ixamtUi^ccn^ aiuv⁴mq

cyWfcttBMMS*-.

ng>mwmmé»>

Obr. 11. Faksimile popisu korunovačních klenotů v inventáři

z r. 1355-deficiunt. Item duodecim rubini et palasii mixtim et in circumferentiis quinque lapidibus sexaginta magnae perlae, et in cruce per mitrám trans-versali multae gemmae et perlae sine defectu. In cacumine autem eiusdem coronae, in qua est aurea crux et in ea crux de saphiro sculpta, habens in cornibus duos saphiros et duos palasios. Quam coronam praefatus do-minus Imperator donavit ecclesiae pro ornamento capitis beati Wenceslai, cum qua deinceps debent reges Boémiae coronari. Item pomum aureum cum cruce et sceptrum argenteum deauratum et anulus aureus cum palasio."

4. V inventáři z r. 1368: ,,Inventarium insigniorum et primo insignia regalia : Primo corona pretiosissima aurea cum quatuor liliis, in quorum sumitatibus šunt magnae quatuor perlae et in principali lilio quatuor rubini magni pulcerrimi, et in medio quintus palasius; in aliis tribus šunt saphiri, smaragdi et palasii, in quolibet eorum quinque; in circulo autem ipsius coronae šunt sex smaragdi et duo deficiunt. Item

duodecim rubini et palasii mixtim, et in circumferenciis quinque lapidibus¹) X'L magnae perlae, et in cruce per mitrám transversali mnltae gemmae et perlae sine defecťu. In cacumine autem eiusdem coronae, in qua est aurea crux et in ea crux de saphiro sculpta, habens in cornibus duos za-phiros et duos palasios, quam coronam praefatus dominus imperator donavit ecclesiae pro ornamento capitis beati Wenceslai, cum qua deinceps reges Boěmiae debent coronari. Item pomum aureum cum cruce et sceptrum argenteum deauratum et anulus aureus cum palasio. Et in ilia corona deficiunt duo .lapides. Quae conceditur regibus coronandis; qui reges debent dare CC marchas ecclesiae pragensi, et hoc quocies cum eadem coronantur."

5.    V inventáři z r. 1374:    ,,Inventarium insigniorum et primo in-

signia regdlia. Primo corona preciosissima aurea cum quatuor liliis,’ in quorum sumitatibus šunt magnae IIIIor perlae et in principali lilio IIIIor rubini magni pulcherrimi et in medio quintus palasius. In aliis tribus šunt saphiri, smaragdi et palasii, in qualibet eorum quinque. In circulo autem ipsius coronae šunt VI smaragdi et duo deficiunt, item XII rubini et palasii mixtim, et in circumferenciis quinque lapides, xl magnae perlae, et in cruce per mitrám transversali multae gemmae et perlae sine de-fectu. In cacumine autem eiusdem coronae, in qua est aurea crux, et in ea crux de zaphiro sculpto, habens in cornibus duos zaphiros et duos palasios, quam coronam praefatus dominus imperator donavit ecclesiae pro ornamento capitis sancti Wenceslai, cum qua deinceps reges Boěmiae debent coronari. Item pomum aureum cum cruce, et sceptrum argenteum deauratum et anulus aureus cum palasio. Et in illa corona deficiunt duo lapides. Quae conceditur regibus coronandis, qui reges debent dare CC marchas ecclesiae pragensi, et hoc quocies cum eadem coronantur. Item in corona preciosa supradicta deficit una gemma, quae est inferius. Item lapis videlicet smaragdus de corona sancti Wenceslai."

6.    V inventáři z r. 1387:²) ,,Rubrica insigniorum et primo regalium. Primo corona preciosa multum reformata de novo sancti Wenczeslai, habens IIIIor lilia, quorum primům continet IIIIor rubinos et unam perlám magnam. Item unum magnum zaphirum et duos rubinos palasios. Item in secundo lilio šunt VII zaphiri magni et unus rubinus palasius et una perla magna in sumitate. Item in tercio lilio šunt XV rubini et inter eosdem šunt rubini palasii, et in sumitate magna perla et in medio magnus zaphirus. Item in quarto lilio perla magna in sumitate, VII zaphiri:

11Ies magni et IIIIor minores, et in medio partis infimae unus palasius. Item in iuncturis iungentibus lilia III Ior palasii. Item crux in sumitate

x) Slovo ,,Iapidibus“ připsáno na okraji.

²) Inventář tento zachoval se ve dvou exemplářích; znění jednoho podáváme v textu, znění druhého ve faksimilu (obr. 12.). Obě znění jsou věcně shodná; toliko formálně od sebe se liší: v prvním vyznačován počet římskými číslicemi, v druhém zpravidla vypisován jest slovy.

coronae, habens in medio sculptum zaphirum ad modům crucifixi, duos palasios ad latera, in sumitate crucis unus zaphirus parvus rotundus, et in pede crucis unus zaphirus magnus. Item supra mitrám sub cruce prae-dicta in transversali linea a principio primi lilii usque ad crucem šunt třes palasii et VIII smaragdi et III Ior perlae. Item a secundo lilio in linea usque ad crucem šunt V palasii et VI smaragdi et IIIIor perlae. Item

: 'vl

•*

Umúcatmú

tnt

CttmtXf. ěihi____

cmvm€a&    ntmgOts

SčSZmsĚSlPKSBSmmm>m+

aočbmftmc tcteimtefu latte Čwgmgto tqttatumgle--

to

tjtcm tiůto lvím míním    l fmamgiit Cfr

útumm jictíebljtgmaam    .Gem

ttuatafl&t t qua^itcrtfrllttw mta Irtto rnlmca uG& ^jWjSa^v

nmafmqdm    nit    __^__1

flttmtfoumtk ftmtttgg ama* mtttmuforfmifltmijmig xmx&ftxtewpm tqttttž tíamtulufi fcte qtu es^Dtme tíhnovm tomtutf thtmaaFfrqut ®« tiamjuc&tud nň&tjttqiatm toumus ccdk^outatti^o mpUtfr faunu;

ttflqfcatm qtia fetnia^ié žgygfl ibccmtcttocnt; toamatV___

tjtcmuctnn flumtm cum foMfaute atflntm tcamani \ atufltu? Atttfttdj tu/ ía(aCu) tetttfttrnnTň tttmUhue tHagitc Stfelmtmtm utimivl mvcutatp Otu tjúUflumgutcftl ftoxttmobm^qr-igeteítttftOc(fcWtsaulitctEuP

^Čttbutó tcmftgtuie

Obr. 12. Faksimile popisu korunovačních klenotů v inventáři

z r. 1387.

a tercio lilio usque ad crucem in linea šunt V palasii et VI smaragdi et IIIIor perlae. Item a quarto lilio in linea usque ad crucem šunt VI palasii et V smaragdi et III Ior perlae. Item claviculi šunt třes aurei, cum quibus clauditur crux in superficie coronae, et quartus claviculus deficit, qui deperditus est coram domino imperatore. Quam coronam praefatus dominus imperator donavit ecclesiae pro ornamento capitis sancti Wen-czeslai, cum qua deinceps reges Boěmiae debent coronari. Item pomum aureum cum cruce et sceptrum argenteum deauratum et anulus aureus cum palasio de intersiignis regalibus, quem recepit dominus imperator, ut habetur in inventario domini Joannis archiepiscopi facto anno

7. V Kronice Hájkově na 1. CCCXIV: ,,Najprvé jest koruna, tak jakž na způsob sluší koruny královské, z výborného zlata udělaná, kteráž má na sobě.čtyři lilia jako na kříž. V prvním lilium jsú čtyři rubínové výborní, a jedna perla veliká, a jeden veliký zafír, a dva rubinpalasové.

Domini millesimo ccc Ixxix¹) in festo s. Johannis apostoli et evange-listae."²)

V    druhém lilium jest sedm zafírův velikých a jeden rubínpalas, a perla veliká najvajš. V třetím lilium jest patnáct rubinův, a mezi nimi jsú výborní rubinpalasové, a na vrchu veliká perla, a uprostřed veliký zafír.

V    čtvrtém lilium jest sedm zafírův velikých a čtyři menší v prostředku, a vzpodku jeden rubinpalas, a najvajš jedna veliká perla. Na spojeních těch, kteříž spojují lilia, sú čtyři velicí rubinpalasové. Kříž svrchu na koruně, jenž má na sobě vyřezaný obraz umučení Božího z velikého zafíru. Na stranách téhož kříže dva rubinpalasové; na vrchu toho kříže křížek malý z zafiru, na zpodku toho kříže zafír jeden dosti veliký. Nad čepičkou pak pod křížem na lištičce, kteráž jest od prvního lilium až do kříže, jsú tři rubinpalasové a osm smaragdův a čtyři perly; od druhého lilium na lištičce až do kříže jest pět rubinpalasův, šest smaragdův a čtyři perly. Od třetího lilium až do kříže na lištičce jest též pět rubinpalasův, šest smaragdův a čtyři perly. Od čtvrtého lilium až do kříže na lištičce jest šest rubinpalasův, pět smaragdův a čtyři perly. Hřebíčkové zlatí čtyři, jimiž se zatykuje a zavírá všecka koruna. Jablko zlaté s křížem, a sceptrum též zlaté; prsten zlatý veliký a v něm veliký rubinpalas. Summa kamení v koruně: Rubinův devatenáct. Rubinpalasův dvadcet a osm. Smaragdův dvadcet a pět. Zafírův devatenáct. Perel velikých dvadcet. Summa všech kamenův v koruně, i s prstenem sto a dvanáct.“

B. Popis korunovačních klenotů z r. 1866.

(Originál v archivu c. a k. pokladové komory ve Vídni.)

Beschreibung der konigl. bohmischen Kroninsignien, welche am unten angesetzten Tage in Folge Allerhochsten Entschliesung vom

11. Mai 1866 von den hiezu bestimmten Uebergabs Comissáren, dem H. Landesausschufibeisitzer JUDr. Brauner und dem Herrn k. k. Statt-haltereirathe Hlawka der k. k. Schatzkammer in Wien zur zeitweiligen Aufbewahrung ůbergeben wurden.

I. Die Krone. Dieselbe ist von Gold, und besteht aus vier grossen Lilien, welche durch Quinten rund zusammengefúgt, mit vier Gold-reifen versehen sind, die im Scheitelpunkte zusammenlaufen, wo ein goldenes Kreuz aufgesetzt ist. Die Kappe besteht aus rothgeblúmten

x) Tento inventář z r. 1379 se nedochoval.

²) Inventáře, z nichž popisy pod čís. 1.—6. jsou vyňaty, chovají se v archivu metropolitní kapitoly Pražské; otištěny byly v díle Podlahově a Šittlerově ,,Chrámový pcklad u sv. Víta v Praze“ (1903).

Goldstoff. Ueber einer jeden der vier Quinten oder Windungen ist ein Balass angebracht. Der Untersatz der ersten groBen Lilie, welche die Vorderseite der Krone bildet, hat zwei groBe Rubine, und zwischen diesen einen noch groBeren Saphir; im Mittelpunkte der Lilie befindet sich ein schwerer Rubin, und iiber demselben eben ein solcher; in den Seitenbláttern aber stehen zwei tlach geschliffene Rubin-Balasse, wáhrend eine grosse Perle die Spitze der Lilie ziert. Der hinter dieser ersten Lilie zu dem Kreuze laufende goldene Reif ist von ziemlicher Breite, mit drei Balass-Rubinen, acht Smaragden und vier Perlen besetzt. Die beiden Seitentheile der Krone sammt den Kreuzbogen hinter denselben sind einander vollig gleich; aut jedem Viertheile des Stirnreifes náhmlich be-finden sich zwei groBe Saphire, zwischen welchen ein kleinerer lánglicher Balass-Rubin liegt. In der Mitte jeder Lilie befindet sich ein groBer Saphir, dariiber ein rundlicher Lux-Saphir, und darunter abermals ein Saphir von ovaler Form. Die Seitenblatter der Lilien sind mit je einem querliegendem Saphir, die Spitzen der Lilien mit einer Perle besetzt. Der rechte Goldreifen oberhalb der Kappe enthált fiinf Balass-Rubine, sechs Smaragde, und vier Perlen; der linke Goldreifen sechs Balass-Rubine, fiinf Smaragde und vier Perlen. Die Lilie an der Riikseite der Krone hat fiinf in Kreuzform angebrachte Rubine, an der Spitze eine Perle. Der Untersatz oder Stirnreifen hat in der Mitte einen groBen Saphir rechts fiinf Rubine, links aber drei Rubine und zwei Luxsaphire. Der riickwártige Kreuzbogen endlich weist fiinf Balasse, sechs Smaragde, von denen der unterste in der Mitte zersprungen ist, und vier Perlen auf. Das auf dem Scheitel der Krone stehende Kreuz ist von Gold; auf seiner Spitze befindet sich ein Saphir, auf seinen Seitenarmen sind zwei gleich groBe eyformige Balass-Rubine horizontál aufgesetzt. Dieses Kreuz ist in der Mitte durchbrochen, und in diesem Raum ein kleines, aus Saphir ge-schnittenes Kruzifix eingelegt, das einen Theil von der Dornenkrone Christi enthált. Auf den Rauten des goldenen Kreuzes sind die Worte ,,hic est spina de corona domini” eingraviert.

Anmerkung. Beim Heben der Krone fiel aus dem Innern derselben ein sichtbar abgebrochener goldener Stift heraus, der wahr-scheinlich zur Befestigung des Kreuzes an die Krone gedient hat. — Derselbe liegt bei.

II.    Die mitra oder das Kronkáppchen. Dieselbe besteht aus rothem Atlas, am Rande mit einer durchbrochenen Goldborde besetzt.

Anmerkung. Krone u. Kronkáppchen befinden sich in einem alterthumlichen ledernen Futeral.

III.    Der Reichsapfel. Derselbe ist von Gold, der mittlere Ring oder Gúrtel enthált vier Rubine und vier Smaragde, zwischen diesen Steinen sind je drei, also im Ganzen vier und zwanzig Perlen angebracht. Die Skulptur auf der oberen Halbkugel enthált biblische Darstellungen aus

dem Leben Davids und des Propheten Samuel, die untere Halbkugel enthált Darstellung der Schopfung des ersten Menschen. Das Kreuz des Reichsapfels ruht auf einer sechsekigen Plaťte, welche mit eben so viel goldenen, in Arabesken auslaufenden Nymphen umgeben ist. Die Vorder-seite des Kreuzes enthált in der Mitte und am FuBe einen Rubin, welcher von vier Saphiren umgeben ist. Die Riickseite des Kreuzes hat in der Mitte ein Goldblatt mit der Inschrift: Deus coelum regnat et reges terrae. An den áuBeren Enden in den vier innern Winkeln des Kreuzes befinden sich sieben Perlen.

Anmerkung. Der Reichsapfel befindet sich in einem mit Leder uberzogenen Etui, an dem der rechte Seitenarm eingedruckt ist.

IV. Das Scepter. Dasselbe ist von Gold, mit theilweise emaillirter Arbeit, der Griff ist zu beiden Seiten von breiteren und schmáleren Reifen begrenzt, wovon die mittelsten, der Eine mit funí und zwanzig, der andere mit vier und zwanzig Štuek Perlen besetzt sind. Der iibrige Griff ist flach polirt, und mit buntfarbig emaillirten Bláttern und Weinranken ausgelegt. Das Rohr des Scepters besteht aus mehreren, oben immer schmáler zulaufenden Abtheilungen, alle reliefartig modellirt, und manig-fach emaillirt. Der Kopí oder Aufsatz ruht auf einem Kapitál, welches rings mit zehn Perlen, zwischen denen Goldblátter herausragen, ein gefaBt ist. Dieser Kopf besteht aus vier zart gewundene Schnecken deren SchluB ein á jour gefaBter oblonger groBer Rubin bildet. Jede Schnecke hat in der Mitte eine grosse Perle, und auf dem obern und untern Laubwerke je einen Rubin, und je einen Saphir.

Anmerkung. Das Scepter ist in einem rothseidenem Futeral und einem mit Leder uberzogenem Etui eingelegt.

V. Der Krónungsornat. Derselbe besteht:

a)    aus dem Purpurmantel, welcher mit Goldstoff durchwirkt ist,

b)    aus einer Stole, deren Enden mit seidenen und goldenen Fransen garnirt sind, und

c)    aus einem aus zwei Stíicken bestehenden karmoisin und goldstoff enen Giirtel.

Der k. k. Statthaltereileiter: Gf. Lazansky m. p.

Pozn. Popisy: B o c k-Po 11 a ch ů v, na lithografiích Ržehulových a Le gi s-Gl ii k s e 1 i gů v viz vzadu v přiloze.

Prag, am 22. Mai 1866.

C. Literatura popisová a vyobrazení.

Literatura: Jos. Ferd. v. Bock und Po 11 ach, Krónungsceremoniell des Kaisers Leopold des II. etc. Wien 1791. Die kónigl. Krone. Der Reichsapfel. Der Zepter. Die kónigl. Kleidung. (Popis tento jest základem mnohých popisů současných a pozdějších.) — Tagebuch der bóhmischen Kónigs-Krónung. II. Aufl. Prag 1791.

Krónungsceremoniel des Kaisers Franz II.

co

(Popis dle Bock-Pollacha.) etc. Wien 1792. (Popis klenotů dle Bock-Pollacha.) — Legis-Glúckselig, AktenmáBige Darstellung etc. 1836. Str. 22 a násl. III. Die kóniglich bóhmischen Krónungs Insignien (podrobný popis na základě popisu Bock-Pollachova). — Časopis pro katolické duchovenstvo. 1837. Příloha: Pěšina, Krátké popsání chrámu Páně Pražského sv. Víta. Str. XXXIII. Popis koruny. — Bock Fr. v Mit-theilungen der k. k. Central-Commission z. E. u. E. d. Bd. 1857. (II. Band.) Die Kroninsignien Bóhmens. Str. 231 a n. a 272 a n. •— Bock Fr., Die Kleinodien des heil. rom. Reiches. 1864. Str. 24. Die bóhmische Kónigskrone. Anhang. Str. 15 a násl. (Popisy kanovníka Bočka sloužily namnoze za podklad popisů pozdějších.) — Památky archaeologické etc. VII. (1868.) Koruna svatováclavská. —Světozor 1867. Str. 59. (Tonner) Popis a osudy koruny svatováclavské a klenotů ostatních. — Tonner Em., Hrad královský a Hradčany. Ottovy Čechy III., r. 1885. Str. 89 a násl. — Ottův Slovník naučný. Díl XIV. 1889. Str. 864. Dr. Jos. Teige, Koruna svatováclavská. — Ježek B. Dr., Drahokamy koruny Svatováclavské. ,,Samostatnost⁴‘ ze dne 7. července 1911; též zvláštní otisk nákladem spisovatelovým. Praha 1911.

Seznam dosavadních zobrazeni korunovačních klenotů.

1.    Ke spisku Josefa Ferdinanda ryt. z Bočku a Pollachu „Kronungs-Ceremoniel des Kaisers Leopold des ZweytenV 1791 připojena jest příloha s mědirytinou, ručně kolorovanou, 46-5 cm šir. a 36-8 cm vys. Nahoře nápis Kónigliche Bóheimsche Reichs Kleinodien. U předmětů nápisy. Nahoře koruna se tří stran (bez postranních lilií). Nápisy: Rechter theil der Krone in der halben Grosse. Hintertheil der Krone in der halben Grosse. Linkertheil der Krone in der halben Grosse. V střední části čelní strana koruny (s postranními liliemi): ,,Vordertheil der Konigl. Boheimi-schen Krone in ihrer wakren Grósse.“ Jablko: ,,Der Reichsapjel in seiner wahren Grosse.“ Dole žezlo: ,,diese Lánge des Scepters ist zwei Drittel von seiner wahren Grosse.“ Měřítko o 6 coulech. (Masstab von 6. Zoll.) [Viz obr. 15.—18., 23. a 26.]

2.    V ,,Časopise pro katolické duchovenstvo" roč. IX. (1836) jest ve svazku třetím k pojednání „Krátké zprávy o korunování v Čechách od Josefa Zimmermanna" péčí tehdejšího redaktora V. Pěšiny přidán lithografovaný list, 51 cm šir., 42 cm vys. Obrubu tvoří řetěz řádu zlatého rouna. Rozměry lithografie samé i s touto obrubou jsou: šířka 49¹/₂cm, výška 39l/₂ cm. Nahoře uvnitř jest nápis: „Insignie králowstwj českého. Wydané na památku slawného korunowánj Geho Cjsarské řrálowské Ma-jestatnostj Ferdinanda l.“ Nad tímto nápisem uprostřed zmíněného řetězu obrubu tvořícího jest znak rakouský, pod nápisem po stranách znaky: český a spojený moravsko-slezský. Střed obrazu zaujímají koruna a jablko (obé ve skutečné velikosti) vedle sebe umístěné; pod nimi pak při dolejším okraji jsou křížem přes sebe položené žezlo (²/₃ pravé velikosti) a pod ním meč (²/₅ pravé velikosti). Mezi obrazy a na okrajích jsou popisy zobrazených předmětů. V levém rohu pod orámováním čte se jméno lithografické firmy: „Šteindruck von F. Ržehula in Prag

Soupis památek hist. a uměl. Praha, Hradčany. III.

N° 184/1". Táž příloha připojena byla také ke spisku o sobě vydanému: „Zprávy o korunování vévodů a králů českých s církevním obřadem korunování jejich císařských majestátů Ferdinanda I. za krále českého a Marie Anny Karoliny Piy za královnu českou" (v Praze 1836). (Z listu tohoto vyňat obr. 19., 24. a 27.)

3.    Lithografie Ržehulova vydána byla také s textem německým (hlavní nápis je: „Kronungs-Insignien Bohmens"). Exemplář její, ručně kolorovaný, nalézá se v majetku p. cis. rady F. Borovského. Jest to nepochybně exemplář censurní, jelikož v dolejším pravém rohu opatřen jest vidovacím podpisem hr. Chotka („Vidi Chotek"). Seskupení a kresba korunovačních klenotů shoduje se s vydáním českým. Řetěz řádu zlatého rouna jest však podán ve větším měřítku. Rozměry lithografie i s touto obrubou jsou o něco větší, nežli rozměry vydání českého; obnáší totiž šířka 53 cm a výška 41V2 cm• Rozměry celého listu jsou: šířka 60Ú2 cm a výška 48 cm. Znaky, jež na českém vydání se spatřují, chybí. Text německý značně se liší od textu na vydání Českém; z té příčiny položili jsme v příloze oba texty vedle sebe. Text český jeví se býti nepřesným, zkráceným, ano místy zkomoleným překladem textu německého, jenž pořízen byl celkem dle popisu Bock-Pollachova.

4.    Ve sbírkách knihovny strahovské zachovaly se tři listy neznámé nám jinak serie zobrazení korunovačních klenotů, vydané touž firmou Ržehulovou; jsou to: a) list označený „Taf. I.“, 33 cm šir., 26-5 cm vys.; na něm vyobrazení koruny s podpisem: „Die koenigliche Krone in ihrer wahren Groefse"; b) list označený „Taf. III.", 23 cm šir., 27-5 cm vys.; na něm vyobrazení jablka s podpisem: „Der Reichsapfel in seiner wahren Grofse"; c) list označený „Taf. IV.", 45 cm šir., 22-5 cm vys., na něm rovnoběžně pod sebou spatřují se: žezlo, nad nímž jest nápis: „Die Lánge des Scepters ist zwey Drittel von der wahren Lánge", pochva meče svatováclavského a nejníže meč sám; mezi vyobrazeními pochvy a meče umístěn nápis: „Diese Lánge des S. Wenzels Schwerdtes samt Scheide ist zwey- fůnftheile von der wahren Lánge".

Anton Knochl del. Joseph

5.    L i t h o g r a f i e, již vydal Dr. Legis-Glůckselig r. 1836, jako přílohu ve spisu „AktenmáBige Darstellung etc." Koruna, jablko a žezlo seskupeny ve způsobu zátiší, spočívají na pokrývce z předu krajkou opatřené. Ve třech rozích znaky, nahoře znak český s nápisem: Bohemia, moravský s nápisem: Moravia, dole v právo slezský s nápisem: Silesia. Dole podpis: Die bóhmischen Reichkleincdien. U dolního okraje desky: „Herausg. durch Dr. Legis im Kronungsjahre 1836. Lithographisches Institut v. C. W. Medau in Leitmeritz.

Richter grav.“ Rozměry: 44-5 cm šir., 31-4 cm vys.

Týž list vydán též o sobě v chromolithografii. (Ve zmenšené reprodukci vydán nákladem Ústřední Matice Školské v Praze r. 1911 jako pohlednice.)

V témže spise Legisově na lithografii vedle listu titulního korunovační klenoty v drobném rczměru.

6.    Dřevoryt; koruna v pohledu se strany; textové vyobrazení v Mittheilungen der k. k. Central-Commission z. E. u. E. d. Bd. Vídeň 1857, str. 232 při článku Bočkově, Die Kroninsignien Bohmens. Dle kresby Scheiwlovy. Obraz 11-5 cm šir.. 11 cm vys. (Obr. 20.)

7.    Publikace Dr. Frant. Bočka, Die Kleinodien des heiligen romischen Reiches deutscher Nation.

a)    Koruna. Tab. V. Fig. 7. (Die bohmische Konigskrone.) Koruna v pohledu se strany (jako na obr. 20.). Chromolithografie c. k. státní tiskárny ve Vídni, dle Scheiwla. List 71 cm šir., 55 cm vys.; deska 47-5 cm šir-, 34*3 cm vys.

b)    Žezlo, dřevoryt v textu. Anhang, str. 15. Dle kresby Scheiwlovy. Délka 22 cm.

c)    Jablko; tamtéž str. 16. 15-4 cm vys., 87 cm šir.

Mimo to vyobrazeny na str. 18 dvě nádobky na olej, na str. 20 vzorec sametu z pláště Karla IV.; na str. 21 rukovět a pochva meče svatováclavského; na str. 22 helmice sv. Václava; na str. 23 pohled do korunního sklepení a dvě konsoly žeber z něho.

8.    Z publikace Bočkovy vydán byl list s vyobrazením koruny (47-5 cm šir., 34-5 cm vys.), nalepený na větším kartonu, 69-5 cm šir. a 54 cm vysokém. Pod zmíněným nalepeným listem s vyobrazením koruny jest uprostřed vytištěn nápis „Královská koruna Česká", pod pravým rohem: „Kamenotisk v barvách. Z c. k. dvorské státní tiskárny ve Vídni."

9.    Ve „Světozoru" roč. I. (1867), str. 62, jsou zobrazeny v dřevorytech koruna (11 cm šir., 10-5 cm vys.), žezlo (22-5 cm dl.) a jablko (8-5 cm šir., 15 cm vys.), dole jest nápis: „Korunní klenoty České. Kreslil Scheiwl, ryl Palák a Mářa".

10.    V „.Památkách archaeologických a místopisných" v dílu VII. (1868) jest na str. 195 menší vyobrazení koruny (7-5 cm šir., 7-3 cm vys.), rovněž dle kresby Scheiwlovy.

11.    List, 71-5 cm šir., 60-5 cm vys., v xylobarvotisku; nahoře uprostřed koruna, v levo od ní jablko, v právo dvě křišťálové nádobky pod sebou; pod tím v celé šířce žezlo a nejníže meč v pochvě. Dole nápis: „České korunovační klenoty. Koruna svatováclavská ¹/₁. Žezlo ⁴/₅. Meč svatováclavský ¹/₃. Říšské jablko ⁵/₈. Nádobky na posvátné oleje ¹/₁." Dole při okraji v levo: „.Nákladem a tiskem na lisu kněhtiskařském dra Fr. Skrejšovského v Praze 1872“; v právo: „Maloval Josef Scheiwl. Ryl August Palák". Dle tohoto tableau provedeny četné další reprodukce a pohledy, na př. chromolithograficl á piíloha ke článku „Čechy" v Ottově Slovníku Naučném, VI. díl (1893); na této příloze, 23'5 cm šir. a 30’5 cm vys., jsou korunovační předměty jinak seskupeny: nahoře koruna, pod ní uprostřed jablko s nádobkami na olej, po stranách kolmo žezlo a meč;

dole jest podpis: „České korunovační klenoty. Žezlo ⁴/lx. Koruna y₂. Meč ²/₁₃. Nádobky na posvátné oleje y₂. Říšské jablko ¹/s“,

12.    Fotografie skupinj/ jablka a žezla, provedená r. 1868 fotografem Lachmannem nákladem Jednoty pro dostavění chrámu svatovítského. Reprodukce v časopise „Máj" 1912, č. 1., str. 9.

13.    Dřevoryt v Ottových „Čechách", Tonner E. Pražský Hrad a Hradčany, str. 8. Skupina korunovačních klenotů na podušce. Jednotlivosti dle Scheiwla, nikoliv dle originálu; kresba B. Ivutiny.

D. Popis korunovačních klenotů.

Korunovační klenoty královské jsou tyto: koruna s vloženou do ní čepičkou, žezlo, jablko, plášť, pás a štola.

Ve stvrzovací listině, kterou vystavili doputovaní českých stavů r. 1791, přijímajíce klenoty z c. k. dvorní pokladny vídeňské, uvádějí se tehdy přijaté klenoty takto: „Erstens: die kónigliche bohmische Krone, Zweitens: das Zepter, Drittens: der Reichsapfel, Viertens: der kónigliche Mantel, Fůnftens: ein atlassenes Kopfháutchen, Sechstens: ein Gúrtel, Siebentens: eine Stole/*¹)

V potvrzení z r. 1866 uvedeny jsou tytéž předměty, jsouce tu však obšírněji popsány (viz str. 30.).

Mimo to uvádí se mezi korunovačními klenoty také meč s v. Václava, jenž však ode dávna chová se v pokladu chrámu Svatovítského, kdež zůstal uschován i v době, kdy vlastní regalia přenesena byla do Vídně.²)

x) Viz Joh. Debrois, „Urkunde uber die vollzogene Krónung seiner Majestát des Kónigs von Bohmen Leopold der Zweiten . . .“ (Prag 1818), str. 5, pozn. 2.

²) Viz část historickou. Když r. 1752 došel dotaz z Vídně na nejvyššího purkrabí Filipa hraběte z Kolovrat, v příčině rekognice regalií a meče svatováclavského, podala kapitula pražská hraběti z Kolovrat tuto zprávu:

,,Hocli undt Wohlgebohrner Reichs Graff Gnádiger Herr Herr

Euer Hochgráflichen Excellenz undt Gnaden Vermóg des gnádig einge-sendten Schriftlichen Deducti undt insonderheit des § 1 von dem Schwerdt des heýligen Wenceslai dienen zu gehorsamen befolge, das solches Schwerdt Sti Wenceslai auf das bestmoglichste an den sichersten orth in gedachter heýliger Metropol.-Kirchen aufbehalten werde, mit aller móglichen Verwahrung undt Ehrer-bittigkeit; In deme nun dieBes biBhero aus allergnádigsten Vertrauen Von Ihro KaýBerl. Kónig. Maýtt. lediglich beý dem jederzeith getreiien gehors. Prager Dhombcapitl verwahret worden ist, undt fernerhin mit moglichster Obsorg solle Verwahrter verbleiben; also thuen hiemit Euer Hochgráflichen Excellenz und Gnaden solches mit allen Respect auf das geziemendste austrucken und bey ferneren gnádigen Befehl auf das willfáhrigste uns erkláhren mit bestándiger Ergebung zu hohen Gnaden uns empfehlend verharren

Euer Hochgráfl. Excellenz und Gnaden Gehorsambe Wentzel Michael Eberth, Dohmdechant m. p., Johann Michael Hertsch, Canonicus m. p.“ (Curr. Akten im Hof-u. Staats Archiv in Wien.)

Popis a vyobrazení meče jest v Soupisu král. hl. města, Praha II., í. Poklad svatovítský. 12. a násl.

Ku klenotům korunovačním přináležel královský prsten, jenž po odevzdání meče býval arcibiskupem požehnán a osobě, jež měla býti korunována, na prst předposlední vsunut. Prsten s ,,palašem", jenž uvádí se v inventářích XIV. věku, již neexistuje a ze zpráv pozdějších jest patrno, že nebylo používáno stále jednoho a téhož prstenu, nýbrž, že zde rozhodovala i móda a asi také velikost. Prsten kladen na tác

stříbrný.

V popisech a relacích o korunovačních slavnostech XVI. a XVII. st. uvádí se vždy prsten, ale bez bližšího popisu, nanejvříše se dí: prsten zlatý (ein gulden Ring). Tak v popisu korunování Rudolfa II. r. 1575, Ferdinanda II. r. 1617.

O korunování Karla VI. r. 1723 byl konsekrován drahocenný diamantový prsten, který od cis. pokladníka komory položen byl na hlavní oltář, krátce před tím, než Jeho Veličenstvo přišel z kaple svatováclavské do choru.

O korunování císařovny Marie Terezie mluví se o drahocenném prstenu, který z královské pokladní komory byl přinesen.¹)

Mezi předměty, odevzdanými stavům před korunováním Leopolda II., prsten se nenachází, a rovněž nebyl mezi předměty v korunním sklepení v Praze uloženými, jak patrno z potvrzení z r. 1866.²)

V inventáři z r. 1354 uvádí se také „vasculum cristallinum pro re-positione crismatis sivé olei sacri pro unctione regum Boěmiae et regi-

x) K. u. k. Haus-, Hof- u. Staats-Archiv. Rukopis: Ausziige aus verschie-denen Kónigl. Bóheimischen Crónungs-Beschreibungen: den zu den Cronungs-Insignien, oder Kleinodien, gehorigen Ring betreífend. Str. 3 v.: ,,Aus der Crónungs-Beschreibung Caroli VI. ao 1723: Nachmals nahm des Herrn Erzbischofen Assistent Herr Bischof von Maýern einen kostbaren Diamantenen Ring von dem Altar, welcher von mehrgedachtem Kayserlichen Cammer-Zahlmeister kurz vorhero, ehe Ihre Mayst. aus der St. Wenzels Capellen in den Choř gekommen, all dahin geleget worden .“ ,,Aus der Crónungs-Beschreibung I. M. K. Maria Theresia, ao 1743: Nachmals nahm des Herrn Consecratoris erster Herr Assistent einen kostbaren Ring von dem Altar, welcher aus der Kóniglichen Schatz-Cammer dahin gebracht, und ehe etc.“ Ze spisu to o zdá se vysvítá ti, že ve 2. polovině XVIII. stol., nepochybně před korunováním Leopolda II., konáno bylo šetření o prstenu.

²) J. F. z Bočků a Pollachů ve svém popisu z r. 1791 prstenu neuvádí, aniž zvlášť popisuje. Legis-Glúckselig ve své „Aktenmáůige Darstellung" 1836 zařadil prsten mezi korunovační klenoty sub E. (str. 40): ,,Der konigliche Ring. Ueber dieses Kleinod fehlt es an historischen Daten, man kann nicht einmal bestimmen, welcher von den in dem alten Kircheninventar vom J. 1368 aufgezáhlten Ringen der gegen-wártig in Gebrauch stehende sei. Der Ring ist von massivem Gold, und enthált einen groBen kostbaren á jour geíaBten Rubin. Er liegt bei der Krónungsceremonie aul einer silbernen Tasse, und wird, bevor Se. Majestát ihn an den Finger nimmt, jedesmal benedicirt." Popis tento je povšechného rázu, dle starších zpráv složený a nezakládá se na autopsii. Dle tradice dochované v kruzích kapituly pražské použito bylo při posledních korunovacích některého z prstenů pokladu chrámového.

narum, quam idem rex (Carolus) pro coronacionibus ipsorum dědit et reservari mandaviť'.¹) Dr. Fr. Bock z pouhého dohadu označil za takováto „vascula cristallina" dva drobné relikviáříky chované v pokladu chrámu Svatovítského (viz uvedený Soupis pokladu, str. 96 čís. 91 a str. 98 čís. 94); od té doby uváděny jsou tyto nádobky bez dostatečného důvodu mezi klenoty korunovačními.

Na podobu českých korunovačních klenotů z doby před Karlem IV. dá se aspoň s jakousi pravděpodobností souditi na základě odznaků, nalezených r. 1870 ve chrámu Svatovítském v hrobě krále Rudolfa I. Habsburského, řečeného „Kaše", zemřevšího r. 1307.'²) Pohřební tyto královské odznaky, z pozlaceného stříbra zhotovené, zajisté neměly podobu libovolnou, nýbrž měly vystihnouti, aspoň zhruba, skutečné tehdejší královské insignie české.

Z té příčiny zařaděn jest před popis jednotlivých insignií nynějších krátký popis a vyobrazení příslušného odznaku v hrobě krále Rudolfa nalezeného.

¹

) O komoře viz: Podlaha a Hilbert, Metropolitní chrám sv. Víta. Soupis památek historických a uměleckých. Hradčany I. Str. 64. Tab. VII. a obr. 90. — Ročník Jednoty pro dostavení hlavn. chrámu sv. Víta na hradě Pražském za správní rok 1867—1868. Str. 104—108. —- Památky VII. Str. 610. Obnovené sklepení pro korunu svatováclavskou. — Zap, Svatováclavská kaple a korunní komora. V Památkách arch. Díl VIII. str. 93 a násl. — Mittheilungen der k. k. Central-Commission etc. 1869 (XIV.), str. XCV. Die Kronschatzkapelle in St. Veit (s tabulkou). — Mittheilungen der C. C. 1870 (XV.), str. XXXVII. Die Restauration des Krongewolbes bei der Prager Domkirche. — Tonner Em., Hrad královský a Hradčany. Ottovy Čechy III. 1. 1885. Str. 89; vyobr. na str. 78 a 80.

²

)    Slova „octavus deficit" jsou opravena současnou rukou v „duo deficiunt"'

³

)    Org.: „lapidid".

⁴

)    „autem" souč. rukou připsáno nad řádek mezi slova „cacumine" a „eiusdem".

1. Koruna královská.

Imitace královské koruny, nalezená v hrobě Rudolfově, měří . v dolejším průměru 20 cm a v největší výšce 13 cm. (Obr. 13.) Byla původně osmiboká, skládajíc se z osmi k sobě nanýtováných částí. Čtyňi lilie se střídaly se čtyřmi křížky; njmí jedna lilie chybí. Části v lilii vybíhající, jsou o něco širší i vyšší (šířka 8% cm, výška 13 cm) nežli části zakončené křížkem (šířka 7*4 cm, výška 11 cm). Vnější povrch jednotlivých těchto částí ozdoben jest větvicovitým vsekaným ornamentem. Nad vnitřní prostorou koruny klenou se dva obroučky spojující navzájem vždy dvě protilehlé křížkem zakončené části. Tam, kde obroučky se křižují, upevněn jest vkusný, 4-3 cm v průměru měřící medailonek. Obrys jeho utvořen ze čtyrlistu čtvercem proloženého, takže mezi segmenty jsou dvoustranné cípy. Celou vnitřní plochu medaillonku zaujímá tepaný relief ^.Zvěstování P. Marie".

Koruna nynější zhotovena byla k rozkazu Karla IV. na počátku r. 1346 anebo o něco dříve. V bulle papeže Klementa VI. (Obr. 14.) ze 6. května 1346 (archiv, metrop. kapitoly VIII., 7, otišt. v ,,Monu-menta Vaticana" I., str. 386, čís. 650) činí se o ní zmínka, že ji Karel nově dal zhotoviti a že ustanovil, aby zdobila hlavu sv. Václava, a jen ke korunovacím a jiným slavnostním ůkonům královským brána

x) Viz Podlá ha-Šittler, Chrámový poklad u sv. Víta v Praze, oddíl III., str. III.—IV.; viz také výňatek z inventáře toho otištěný zde na str. 26.

²) Viz „Die Auffindung zweier Herzogsgráber im Prager Dome" v „Mitthei-lungen der k. k. Central-Commission, Jahrg. XVI. (1871), 86 násl.; P o d 1 a haši 11 1 e r, Soupis památek: Poklad Svatovítský 152—156.

W3,

Inaf

jv]

L£

El-,-' K ,•

.-u '1

ó.

ir

Lí,

'"■‘ti-

«3>

fl

•%á ■ vS

(fj

#■

[■

iJ'J¹'

KORUNA.

TROJBARVOTISK DLE AUTOCHROMU.

Tab. II.

■-C'

:<■ *<■

mmm

:i

yt

.A

2 SE2

¹1,

.■

, 2X jfl

ti

KM)?

*5&r:

■if&i

wr

Koruna.

i*

r-

i -rs

’ A* ?<h *+*£?

JÍ

r ^1- '

* -t

,.*J

v\

>* _*

-JHŽ

HF&E

'

í.f

rab. III.

i:

%Á

-n

-Wt

VJ

Oj

íV

'Í

*⁴

l-Y:

'sf^

rr*

*|í(

ů.

jWT

--/li

v\

iť. ^

Ijk

fÉm

rfti

■\

Koruna.

ca

.Vv

c*

~rj¹

}

HL N- ¹

■j

byla.¹) Staré popisy její nalézají se v inventářích velechrámu Svatovítského, počínajíc rokem 1354 (viz výše v oddíle „Nejstarší popisy korunovačních klenotů"). V inventáři z r. 1387 činí se zmínka o tom, že koruna byla značnou měrou nově upravena („multum reformata de novo"), a v této úpravě, jak z popisu tehdejšího vysvítá, zachovala se v podstatě až do naší doby.

Koruna (tab. I.—III., obr. 15.—20.) má základní tvar diadému s vybíhajícími liliemi tvaru francouzského. Obruč-s liliemi jest zhotovena z dvojnásob položeného zlatého plechu; skládá se ze čtyř rozložitelných

r r ■ li!

iy

\Úl «

Ví*

!-

Obr. 13. Imitace koruny nalezená ve hrobě Rudolfa I.,

(t I3°7)-dílů, z nichž každý vybíhá v liliovitý útvar, jednoduché ušlechtilé silhuety; obruč přechází vykrouženou linií v stonek; oba postranní listy jsou shora široké a súžují se dole a přecházejí v cíp ven zahnutý; hoření list jest

tvaru mandlovitého. Každý oddíl v lilii jest silně konturován okrajem z plochy nahoru přehnutým. Jednotlivé oddíly spojeny jsou navzájem

*řV

€6

mm

Obr. 14. Faksimile bully Klementa VI.

ř.

žtntmuatj-

^    4*o*w«* ^ «nu .;yt JJWPŮ » uwd    -»    *u>j<iuinj»á auwSutMi* *u»m»

T"17“ f“

^ -J    .    */    *    ’■*■    *    J* **    »U jmiij.xUt    www wkU    vn*ud um u*u tmb

‘"""TW* rfiň*    - *3- - y*    —«i —jí-K    H •n&a„’

“°,*r    *- r 3"»* «*• ■u»*i    ««..*,*

7 *"o~-."“33“-.•ni-ůvp-íM »»n.»    w»,

|    I l”    j <j****VI> Ml WRO    MUIOIIM AIMUJ&U ttttllV <*»*»*l uicyO ) I^MoitnitU

j: *h - ~    ^ t^h -* —»^ ^ z J _TTi, Zř-i 4 4

7 ' —< S“ — -T*'—*7-'* ý r - — - ».«, 4 „    UiKud u,

í    Th ,‘77° i<7rr vH

•« ^vr*wĚw>- «~Í«H — * 4? T *x“ pH* ⁴ "T ~^u’

I | ■■ i ■ li; Wi9í ^

A:

ť voímtuj

*s

ťO«»U{»

5.91

•i&L

nm>u

stěžejkami (šarnýry). Tyto protknuty jsou zlatými dráty, svorkami, jež nahoře mají jako ozdobu i držadlo rubíny.

Rozdělení na díly umožňuje přizpůsobení diadému hlavě i rozložení koruny; i z ohledů technických daly se jednotlivé díly snáze zpra-covati, než souvislý kruh.

1 „

á

bi

£í

!

m.

I

n

m

m

f    *

> J

.yCtf'

7

' ; :

I

■

. Ě Zř

f:;

i

Bi-

P

L !

I

i

ijl

JY,

1

.

■

■ ";sn

k\ i*.

;

‘Ji

,

Obr. 15. Koruna; přední strana dle spisu Bock-Pollachova.

\\

>v

>*!

kOi

fSpwí

l»*žl

L. ;

__

W ,

hSc

6*

mm

Kwp*.

iS^.

;j

s-

li

{/•

'j

WMSvi

..

mm

7a

§»

tój

m*

£a

j

i

sv

m

1

(Š

i

(

£2

lpí

íé

/

k-1

N

iiflll

B;;

I)

fcJl

li

Ki*

í 4'M-    ■ •

lil

Obr. 19. Koruna; přední strana dle lithografie Ržehulovy.

■

B

..

. y

!;1

73

ÍJÍ

:

\

jsjMp;:

fflpjí

* V (i

fr

&

■T

Uř

li

'^i;i:

,

■ ■ ■

gi

.

' >

L *

r-:

tr j'!"

i

v 1

íj

1

|í!|.

Sňmtk

m

£ i!

3g

7

m

ĚĚ ⁴-;. If'!

í

I¹

k.

Ij

//:'

m

: i

■

:    v

o í!"jj

i

bi ■ '1

% j

■

mm

II

f-< A i

[i

i_ j

f

Sg3B

7

ES

'Í""Íii

Obr. 20. Koruna; dle kresby Scheiwlovy při článku Bočkově (1857).

Celková Výška koruny (i s křížkem) jest ig cm; tolikéž měří i její průměr. Délka jednotlivého segmentu jest 14-5 cm, výška čelenky 4-8 cm; spolu s lilií 17 cm; největší šířka lilie 12 cm.

Uvnitř od středů oddílů klenou se dva se křižující obloučky, 2-7 cm široké. Na bodě, kde se křižují, umístěn jest parallelně se střední lilií křížek.

Jest to kříž zlatý, latinský, tvaru podobného kříži německých rytířů a řádu danebrožského; vysoký 5-2 cm, šířka příčného ramene 4-5 cm, tlouštka 0-5 cm. Plochy kříže jsou hladké, do kříže parallelně s jeho rameny zasazen jest malý křížek safírový, jehož čelní strana jest zpracovaná v řezanou kamej; zadní jest hladká, nezakrytá, průsvitná.

Relief představuje Krista na kříži visícího; Kristus má hlavu na právo skloněnou, ruce roztažené, obnaženou hruď poněkud na právo vypjatou; od kyčli splývá dosti dlouhé roucho sukénkové, nohy má vedle sebe položené. Nad hlavou Kristovou znamenáme podobu hlavj^. (Allego-rické podoby měsíce a slunce, o nichž Dr. Bock ve svém popise se zmiňuje,¹) nebyly při ohledání postřehnuty, rovněž ne značky IHC a XPC na obou stranách břevna vryté.)

Ráz reliefu jest románský a poukazuje ku štoleti XIII. Původ křížku jest neznámý; nejstarší inventární popisy zaznamenávají prostě jeho existenci (,,crux de zaphiro sculpta"). Při malých rozměrech —výška 2-5 cm, šířka 2 cm —jest práce reliéfní velmi jemná. Dr. Bock vyslovuje domnění, že křížek tento zdobil původně korunu starší a přenesen byl s ní do nynější koruny Karla IV. V dutině kříže zlatého umístěna relikvie z trnové koruny Kristovy; tato relikvie není zevně patrna (již Bock poznamenává r. 1857:

Ů Na nákresu koruny v Mitťheilungen d. C. C. 1857, str. 232 (viz obr. 21. tohoto soupisu), je místo křížku prázdné; na dalších reprodukcích koruny jest relief křížku nesprávně podán. Jest možno, že při ohledání koruny Bočkem byl křížek ze zlatého kříže, v němž jest zasazen, vyňat, takže mohl býti bedlivěji studován; jinak by se mohlo jednati také o omyl. Popis Bočkův v této partii zní takto: „Der unstreitig álteste Bruchtheil der Krone besteht aus einem in Relief geschnittenen Saphir, ein kleines Kreuzchen formierend, 2 % Centim. lang, mit gleich langen Querbalken, das auf seiner áuBern Fláche ais Basrelief heraustretend, die Darstel-lung des Gekreuzigten in byzantinischer Auffassungsweise zeigt, stehend auf dem „suppedaneum", mit geradlinig ausgebreiteten Armén, nach dem Spruche: „stabat Christus benedicens in cruce“. Wie das bei den meisten Byzantinern der Fall ist, befinden sich zur Seite des Gekreuzigten, um anzuzeigen, daB der Heiland der Herr des Weltalls ist, die allegorischen Halbfiguren von Sonne und Mond, die beim Scheiden desselben ,,ihren Schein verloren", was hier bei den Engeln durch Ver-hullen des Gesichtes angedeutet ist. Uber dem Antlitz des Heilandes selbst ist ein dritter schwebender Engel dargestellt, eben falls ais ,,plangens“; zu beiden Seiten auf den beiden Balken des Kreuzes erblickt man zart eingeritzt di bei álinlichen griechischen Darstellungen seiten fehlende Inschrift in Abkurzungen IFÍC XPC acoxrjQ. Was die ganze Auffassung und Darstellung des Heilands betrifft mit tief herunter-fallendem Schlirztuch, so glauben wir mit Grund annehmen zu můssen, daB diese geschnittene Camée gegen den SchluB des XII. Jahrhunderts von griechischen Ivůnst-lern etwa in Mittelitalien ihr Entstehen gefunden haben durfte.“

,,Diese Reliquie ist jedoch nach auBen hin heute nicht ersichtlich"). Iv relikvii té vztahuje se nápis na zevních úzkých plochách ramen zlatého kříže v gotických majuskulách vyrytý: T íiICI V GST + SPINA — DG (TO — ROKA ~ DOMINI.

Obě příční ramena kříže ozdobena jsou na konci rubínem velikosti bobu; na vrcholu kříže nachází se satir.

O drahokamech korunu zdobících, o jakosti zlata a o váze její podal dvorní rada prof. Dr. Vrba toto dobrozdání:

,,Drahokamy, jež korunu sv. Václavskou v tak hojném počtu zdobí a jež rozměry i váhou, z části ale též jakostí svojí vynikají, nebyly dosud, ač koruna svatováclavská již několikráte byla popsána, nikdy mineralogicky zkoumány a určeny. Bylo úmyslem mým, při příležitosti ohledání korunovačních klenotů na den 17. srpna 1911 určeného, drahokamy klenotů těchto pokud možno důkladně po stránce mineralogické zkoumati, avšak různé okolnosti zavinily, že tak se státi nemohlo a že drahokamy památných odznaků hodnosti královské jen povšechně mohly býti prohlédnuty. Jednak příliš krátce vyměřený čas —ani celé půl druhé hodiny—sotva stačil na fotografování každého předmětu z několika stran a mimo to též na snímek koruny v barvách. Vedle fotografování vyžadovalo zjištění rozměrů a váhy korunovačních klenotů značné doby. Avšak i okolnost, že všechny téměř kameny jsou zasazeny v chatonech, znemožnila prozkoumání jich ve světle polarisovaném a lupou dichroskopickou. Na stanovení hustoty pro různé, sobě podobné a často stejně zbarvené kameny, vlastnosti tak význačné, nemohlo již předem býti pomýšleno, jelikož není přípustno kameny z cha-tonů vyjmouti. Taktéž bylo vyloučeno zkoumání tvrdosti, aby sebe nepatrnějším vrypem kameny poškozeny nebyly. Prozkoumání drahokamů klenotů korunovačních muselo tudíž přestátí na pouhý pohled a na pozorování lupou. Avšak i ohledání pouhým pohledem potkalo se v kapli svatováclavské, místnosti tou dobou rozkopané a naprosto nedostatečně osvětlené, s obtížemi nemalými; jest tudíž výsledek ohledání drahokamů korunovačních klenotů jen málo uspokojivý.

Koruna svatováclavská jest sestavena ze čtyř částí, jež stěžejlcami spojené, umožňují přizpůsobení koruny hlavě nositele jejího. Váha koruny s čepicí z látky brokátové a s volně vloženou čapkou z červeného atlasu jest 24QQ g a souhlasí dosti s udáním Dra Bočka, který udává váhu na 4 libry 13% lotů.¹)

Ú Dr. Bock jistě udává váhu koruny Sv. Václavské na základě rakouské libry; přepočte-li se udání jeho na váhu metrickou, činí 4 libry i3³/₄ lotů 2481 g, tudíž jen o 18 g méně, než shledáno bylo. Mincovní libry dr. Bock jistě nepoužil, neboť přepočítáním na metrickou váhu rovnaly by se 4 libry 13V4 lotů mincovních 2229 g, obnášel by tudíž rozdíl mezi vážením Dra. Bočka a nyní provedeným 270 g, který by nebylo lze vysvětliti. Difference 18 g snad mohla vzniknouti tou okolností, že nyní vážena koruna i s volně vloženou čapkou, kdežto snad Dr. Bock tuto vyňal.

Z věty u Dra. Bočka o váze ,,mit EinschluB der Edelsteine, Perlen und dem Háubchen" nevysvitá dosti určitě, míněna-li zde čapka volná. Václav M. Pěšina (Příloha k Časo-

Zlato, z něhož jest koruna svatováclavská zhotovena, udává se v popisech co velmi jemné, avšak na stupeň jemnosti nebylo nikdy zkoumáno. Pomocí zkoušky na kamenu prubířském stanovil báňský rada p. Jindřich Stecker v c. k. puncovním úřadu jemnost zlata koruny svatováclavské na 850 tisícin, což odpovídá zlatu 21 karátovému, tudíž velmi jemnému.

Korunu svatováclavskou zdobí celkem 91 kamenů a 20 perel.¹) Jak již připomenuto, skládá se svatováclavská koruna ze čtyř částí, jež jsou svorkami v celek spojen}-. Každá část sestává z lilie a příslušné části čelenky. Dvě z těchto částí jsou zdobeny stejným počtem drahokamů, kdežto obě ostatní části vykazují jednak menší, jednak větší počet drahokamů. Nemůže býti pochyby o tom, že stejně drahokamy osázené části jsou postranními, pravou a levou částí, v čemž se též veškeré popisy shodují. Pokud jde o ostatní obě části, rozcházejí se údaje o tom, kterou z nich sluší pova-žovati za přední čili čelní a kterou za zadní část koruny. Hájek, Bock-Pollach, lithografie Ržehulcva, Legis-Glúckselig jakož i inventář chrámu svatovítského z r. 1387 a popis sepsaný r. 1866 před dopravou korunovačních klenotů do Vídně označují co přední část lilii se 4 rubíny, na jejíž čelence vedle velkého safíru jsou dva velké rubíny. Dr. Bock v popisu svém staví korunu svatováclavskou s lilií o 5 rubínech v před. K této lilii přiléhá část čelenky o jedenácti drahokamech, z nichž větší safír jest uprostřed umístěn, po straně pravé tvoří 5 rubínů kříž, kdežto po straně levé 3 rubíny a 2 safíry stejně jako po pravé straně jsou seskupeny. Tyto tři kříže, jeden na lilii a dva na čelence považuje Dr. Bock jaksi za odznak krále křesťanského a udává zároveň, že v křížku na vrcholí koruny safírový basrelief s obrazem Spasitele jest v před obrácen. Avšak i Bock-Pollach, Ržehula (viz obr. 16 a 20) a Legis-Glúckselig zobrazují ve své posici korunu s obrazem Spasitele v před obráceným. Tato neshoda se lehce vysvětlí tou okolností, že kříž na vrcholí korunv není matičkou dostatečně upevněn, že jest lehce otáčivý a též poněkud nakloněný i není vyloučeno, že křížek byl otočen. Při posledním ohledání ly. srpna 1911 shledán basrelief obrácený k lilii o velkém počtu drahokamů, k lilii, již klade Dr. Bock za lilii přední čili čelní. Na základě popisů dřívějších sluší však tuto část po-kládati za část zadní a část s menším sice počtem, avšak s většími a skvostnějšími drahokamy za část čelní.

Přidržíme-li se této postavy, jest umístění drahokamů a perel na jednotlivých částech koruny svatováclavské následující: pisu katol. duch. 1837, str. XXXIII. (praví, že koruna zhotovena jest ,,z 8 liber zlata“, což se jistě zakládá na omylu.

9 V inventáři z r. 1387 udává se počet drahokamů na 92 a 20 perel; v inventáři z r. 1355, který jest neúplný, uvedeno v přední lilii 5 kamenů a tolikéž v každé z ostatních lilií; ve skutečnosti jsou ale na jedné lilii 4 kameny, na ostatních pak po pěti kamenech.

Soupis pam. hist. a uměl. Praha, Hradčany. III.

Přední část Pravá ,,

Levá

Zadní

Přední oblouk Pravý ,,

Levý    ,,

Zadní    ,,

Křížek na vrcholí Svorky

7 kamenů

i perla

16

11

11

11

gi kamenů

20 perel.

Veškeré 4 lilie jsou zdobeny 19 kameny a 4 perlami, celá čelenka 20 kameny, 4 oblouky 44 kameny a 16 perlami, na kříži jsou 4 kameny a 4 svorky zakončeny tolikéž kameny-

V různých popisech koruny svatováclavské udává se počet draho kamů nesouhlasně a často jejich součet u téhož autora odchylně od výpočtu na jednotlivých součástech koruny; počet perel jest ale u všech autorů souhlasný a všude uvedeno 20 perel.

K inventáři z r. 1355 a k popisu Dra F. Bočka nemůže býti přihlíženo poněvadž jsou neúplný a ježto inventář z r. 1355 přihlíží ku staršímu, r. 1387 již změněnému vzhledu koruny. Inventář z r. 1387 vypočítává 92 kameny a 20 perel. Rozdíl jednoho kamene snad se zakládá v té okolnosti, že uveden ,,unus magnus zaphyrus in pede crucis", který se snad tou dobou na koruně nacházel, ale nyní chybí. Hájek udává sumárně na koruně svatováclavské 91 kamenů a 20 perel. Ale sečtou-li se na jednotlivých součástech koruny od Hájka vypočítané kameny, činí součet jejich o 5 více, totiž 96. Popis svůj pořídil Hájek dle inventáře z r. 1387, ale při výčtu drahokamů na čtvrté lilii místo „7 saphiri, třes magni et quatuor mino-res“, má nedopatřením: ,,sedm zafírův velikých a čtyři menší". S připočtením těchto 4 safírů vychází suma 06 kamenů. Bock-Pollach udává správně 91 drahokam a 20 perel, avšak v sumárním přehledu vynechal všech 25 smaragdů a patrně safír s basreliefem v křížku. U Legis-Glúck-seliga chybí jeden smaragd, za který uveden přespočetně rubín. V německém popisu na litografii Ržehulově činí součet drahokamů správně 91, perel 20; v sumárním přehledu uvedeno jen 86 drahokamů a 20 perlí, což činí 106 kamenů, ale v součtu i s perlami udáno 117 drahokamů.¹) Popis koruny z r. 1866 souhlasí s údaji Bock-Pollacha.

9 Český text na lithografii Ržehulově jest nesprávným, zkráceným a zkomoleným překladem textu německého. Z popisu jednotlivých částí koruny vyplývaly by tyto číselné údaje: 17 rubínů, 22 rubin balais, 10 safírů, 4 luxsafíry, 32 smaragdů a 20 perel, celkem 105 drahokamů; v sumárním přehledu však udává se: 17 rubínů, 29 rubin balais, 15 safírů, 4 luxsafíry, 25 smaragdů a 20 perel, úhrnem 110 drahokamů. Roku 1837 kanovník Václav M. Pěšina na základě — jak praví —vlastního ohledání píše v „Krátkém popsání chrámu Páně Pražského sv. Víta“ (příloha k Časopisu katol. duch. 1837, str- XXXIII.) takto: „Koruna ... z Smi liber zlata zhotovena, drží 20 perel, 19 rubínů růžových, 28 rubínů vyšší barvy, 20 safírů

5i

Veškeré kameny koruny svatováclavské jsou surové, nebroušené, jen na povrchu přihlazené, toliko dva kameny v přední lilii jsou nedokonale broušeny ve tvar obdélníkového stupňovce.¹) Zdá se, že tyto oba kameny pocházejí z doby pozdější,²) snad z doby Rudolfovy, jelikož výbrus jejich jest nápadně podobný výbrusu kamene na vrcholí žezla a některých kamenů na říšs\ém jablku.

Na koruně svatováclavské napočteny, jak již připomenuto, 91 kámen a 20 perel; 46 kamenů jsou tmavěji neb světleji červené, ponejvíce jistě rubíny, mezi nimi největší 04 cm délky a 3 cm šířky, avšak poněkud kalný a četnými trhlinkami prostoupený. Některé červené kameny vykazují odstín žlutavý, který se u pravých rubínů, jež bývají často poněkud fialové, nevyskytuje. Tyto kameny jsou pravděpodobně odrůdou spinellu, rubiceJl zvanou nebo snad hvacinth, varieta zirkonu. Světle červené kameny jsou jistě z velké části světlé rubíny, vykazujíce často nádech namodralý, jiné snad jsou spinellem, t. zv. rubin balais. Modrých kamenů napočteno 20, tyto jsou ponejvíce tmavě neb aspoň sytě modré. Největší tmavě modrý kámen a zároveň největší drahokam na koruně svatováclavské vůbec, jest zasazen uprostřed přední části čelenky, jest to safír o 5 cm délky a 3 cm šířky. Tímto skvostným, sytě modrým, čistým a průhledným kamenem jakosti dokonalé prostupuje středem směrem šikmým bělavý, neprůhledný, ostře ohraničený pruh, který dělí kámen skoro ve dvě stejné poloviny. V křížku na vrcholí koruny jest zasazen safír ve tvar kříže řezaný s bas-reliefem Spasitele, Ponejvíce jsou modré kameny pravými safíry a jistě jsou jimi kameny tmavě neb aspoň sytě modré. Několik světle modrých kamenů jsou bud bledé safíry neb odrůda modrá spinellu neb odrůda cordieritu, jež slově luxsafír; téhož názvu se ale též užívá někdy pro světlé, pravé safíry. Bock-Pollach a po něm něm. lithografie Ržehulova, Legis-Glúckselig i popis koruny z r. 1866 udávají 4 luxsafíry. Zda-li jsou Bock-Pollachovy luxsafíry cordieritem neb jen světlými safíry, dalo by se lupou dichroskopickou lehce a okamžitě zjistiti, kdyby nebyly kameny v cha-tonech. Zelené kameny, jež jsou jistě smaragdy, počtem 25, zdobí spolu s rubíny a perlami oblouky³) nad čapkou. Oproti safírům a rubínům jsou a 25 smaragdů. Všech těch drahých kamenů, až na 2 coule v průměru, přepodivně krásných, počítá se 112, kterých spisovatel na koruně samé spočítal a na místě zaznamenal."

9 Kolem r. 1500 vznikla růžice čili routa, kolem r. 1650 tvar brilliantu dvouřadého. Dříve byly drahokamy na povrchu svém jen přileštěny neb i jednotlivé fagoty nepravidelně přibroušeny a uleštěny.

²)    Na vyobrazení koruny Sv. Václavské na tabulce Legis-Glůckseligově jsou na přední lilii tři kameny broušené, hořejší a oba postranní, toliko střední největší kámen jest nebroušený; ve skutečnosti jsou jen postranní kameny broušené, hořejší a střední kámen surové.

³)    V inventáři z r. 1355 se připomíná, že jest na čelence 7 smaragdů, z nichž jeden jest prasklý a 2 chybí. Na čelence smaragdů vůbec není, toliko kameny červené a modré, rubíny a safíry. V popisu koruny z r. 1866 se udává, že spodní smaragd na oblouku zadním jest prasklý.

rozměrů nevelkých, ač sytě zelené, jsou vesměs málo průhledné a z části kalné. Perly koruny svatováclavské jsou vzhledem k velkému jich stáří dobře konservované a jakosti dobré, velkost jejich jest značná a tvar ponejvíce dosti pravidelně kulovitý o průměru asi 13 mm.

Různé kameny a perle jsou na koruně Sv.-Václavské takto roz-

Červené k.

tříděny:

Modré k.

Zelené k.

Perly

Přední část Pravá část Levá část Zadní část Přední oblouk Pravý oblouk Levý oblouk Zadní oblouk Křížek na vrcholí Svorky

13

OJ **o

On CO

4^ 4-^ 4-* -U

46

20

25

20

Červených kamenů jest na přední lilii 4 a 1 perle, na zadní lilii 5 a 1 perle, na postranních liliích, pravé i levé, po 5 modrých kamenech a 1 perle. Na přední části čelenky jsou 2 červené a uprostřed modrý kámen, na zadní části čelenky 8 červených a 3 modré kameny, na čelenkách postranních po 2 modrých a 1 červeném kamenu v středu.

K porovnání podáváme na str. 53. roztřídění drahokamů na koruně svatováclavské na základě popisu různých autorů a inventářů.

Nepřihlížíme-li k inventáři z r. 1355 a k popisu dra Fr. Bočka z r. 1857, jež jsou neúplný, jest z uvedeného přehledu různých popisů koruny svatováclavské patrno, že počet kamenů červených a modrých nesouhlasí; v některých popisech napočítáno červených kamenů 48, v jiných 47 neb i jen 46, modrých kamenů 20 neb 19 (u Hájka mylně 23); Legis-Glúckselig udává o jeden smaragd méně než autoři jiní. Kusý popis na české rytině Ržehulově předpokládá mylně, že všechny čtyři oblouky mají souhlasně po 3 červených kamenech, 8 smaragdech a 4 perlách.

Není pochyby o tom, že popisy koruny svatováclavské nezakládají se vesměs na autopsii, že použito k popisům pozdějším udání starších i není vyloučeno, že při opisování vloudily se chyby, kterými by mnohé nesouhlasné údaje mohly býti vysvětleny.

Korunu svatováclavskou jistě měli po ruce sestavovatelé inventáře z r. 1387, podobně též Bock-Pollach, Dr. Fr. Bock a hrabě Lažanský r. 1866 před převezením klenotů korunovačních do Vídně.

Udání Hájkovo opírá se o inventář z r. 1387, ale do popisu jeho vloudil se omyl již uvedený.

Legis-Glúckselig koruny neviděl a výslovně se dovolává v popisu svém autopsie Bock-Pollachovy; čerpaje však z tohoto pramene dopustil se nedopatření, tvrdě, že v pravém i levém oblouku jsou stejné drahokamy.

OJ

Popis z r. 1866. Lažanský

;9onoQ

Qp^dE

pSeiBiiig

jijBSXtrj

JIPS

siBjBq uiqn-jj

uiqn-y;

CO ON O

lO to to VO M H H M M

T*

co t-o O O

M M O)

M NO NO

CM M M

\h

CM

co NO to to CM

co

ni

tO

CM

"šj-

NO

ON

CM

) 8    ^P⁹d

) ^    ,3í 9U9I⁹Z

•51 9JP°K

} ^ "5J 9U3AJ9Q

Z popisu na něm. lithografii Ržehulově z r. 1836

^?n°S

⁹H⁹d

pSejurag

axiBSxnq

CO O Gx

LO 10

lO ‘ *0 tf

H H

-MFS

siB^q niqn^

uiqnd

O" "M

lO

M

'sf

CM

co to NO NO

4 25120 III

25 20

ApOcI

VO w

VO vO

CM M M

CM

CO NO to to CM Tj-

. ^o

El_l

\f

'5J 9U9AJ9^

Legis-Glúckselig

1836

;₉onos

CO ON On

L^ to 10 to to H H M M M

^r

III

spi 9d

O H . M

CM _

pSnamiig

jijBSxnq;

•tg^S

siBi^q uiqrťjj

■urqnd

to

CM

CM

to H

VO tO    >—i

O CM m

co _

co vn to \Q

CO NQ no

t/-> O 4"

^psd

čt__) ^    -5i 9u9i⁹z

•51 9JP°M

-t~

8>

CO

H    M

}s

^ *q; 9u9Aj9^

I79I

laqnog

00 C\ Ol

r>* «o ^o lo to

M    M    H    M    M

■st

ni

Bock-Pollach

⁹P⁹ď

pSBJBUIg

jq^sxnqr

JJJVS

si^pq uiqny;

xiiqud

;9onog

9P⁹d

o H M

CM _

. CO tr-, \Q \0

Ti"

CM

to m NO O

On cm m CM _

III

CM

co NO to to CM Tf-

1_)    g    AiJ9a

j?_)    '51    9U9I⁹Z

To-}    8    '*    ?JP°H

o'_(    o    q onoAja^)

co ON co to to »o 10

M W H    M    M M

Ohm

<m

t tJ- Tf ^

'O

Hájek

pSBJBIUg

aij^sxnq

J?j^s

syeyeq uiqn^j

xiiqn^

1-0

(Ní _*    '

On h

00 CM M CM

. CO VC iyN O

13 Tt , .tř> H    w

M^d

co

E_) ®

o    ) ^ '51 ?uapz

{?    5[ ?5pon

co

CM

Ch

(Ní

Ov

l ^ "q ouaAja^

Inventář z r. 1387

laonoc

oo O G\

tx tr> u"> tn tn

M    M    IH    IH    H

112

_⁹H⁹ď

pSninuig

irjesxnq;

Jg*Š"

srepq Tiiqn-jj

uuin>I

. OO vo to vo

M    (H

CM M H

co

On

}*

Apaj

•31 ouapz

•51 9JP°M

CO m \Q vo    Tt"

On

*^[ 9U9AJ9Q

Sumární součet dotyč. autora

Přední část Pravá ,,

Levá    ,,

Zadní ,,

Přední oblouk Pravý    ,,

Levý    ,,

Zadní

Křížek na vrcholí Svorky

Součet, jak se jeví sečtením podrobných údajů dotyčného autora

Popis na německé lithografii Ržehulově shoduje se co do detailního výčtu drahokamů s popisem Bock-Pollachovým.

Popis korunovačních klenotů sepsaný r. 1866 souhlasí co do výčtu drahokamů s popisem Bock-Pollachovým.

Pokud jde o původ kamenů koruny svatováclavské, nemůže býti pochyby, že rubíny i safíry pocházejí z Východní Indie, z Ceylonu, kdež od nepamětných dob v okolí Ratnapury na ložisku druhotném těženy byly různé drahokamy, zejména rubíny, safíry a jiné odrůdy korundu, různé variety spinellu, hyacinthy a j. Že pocházejí drahokamy koruny svatováclavské z ložiska druhotného, tomu nasvědčuje jejich oblázkový tvar, který jest zachován a kameny toliko přihlazeny. Smaragdy jsou jistě egyptské, kdež již byly kolem r. 1650 před K. co drahokamy známy a vysoce ceněny. Z Nové Granady neb z Kolumbie nemohou pocházeti, byloť naleziště prvé objeveno r. 1537, druhé r. 1555. Taktéž jest vyloučen původ smaragdů z Habachtalu v Solnohradsku, kdež byly smaragdy objeveny koncem 18. stol., neb z Tokovaje na Urálu, jež datují od r. 1830."

V celku zachována jest koruna v tom stavu, v jakém se nacházela v době, z které pochází inventář z r. 1387. Stopy oprav pozdějších jsou místy znatelný, v podstatu koruny však opravy takové nezasáhly. Průběhem času koruna leckdy poněkud poškozena, tak že opravy byly nutný. Zaznamenáno jest, že o korunování Jiřího Poděbradského vypadl z koruny jeden kámen, což vykládáno i jako znamení. Podstatná výměna neb nahražení kamenů stala se v 2. polovici století XVI., neb počátkem XVII. stol., nepochybně v době Rudolfa II. Dva kameny, na straně, dříve jakožto přední označované, mající tvar obdélníkový a přibroušené v stupňovec (viz popis Dra Vrby), jsou zcela odchylný od podoby ostatních kamenů, a způsobem broušení poukazují také k době pozdější.¹) Veškerá lůžka kamenů jsou jednoduše upravena, namnoze ve formě trychtýřovitě se šířící. Lůžka perel, která jsou zvlášť na koncích lilií přinýtována, jsou po stranách rýhována, a mají formu, která poukazuje nejdále ku stol. XVII. Perle samotný mohou býti ovšem původní.

Při koruně přiložen jest malý fragment, zlatý drátový úlomek, o kterém jest také zmínka již v popisu r. 1866.

V koruně nachází se látková výplň, kterou Dr. Bock a jiní nazývají čepičkou (pileus). Jest podoby polokoule, tuhá, k čelence uvnitř připevněná. Svrchní povlak jest z růžové damaškové látky zlatém protkané, vzor nepřehledný, lupenový.-) Látka pochází z XVIII. stol.

4 Na starších vyobrazeních, u Bocka-Pollacha, Legis-Glůckseliga jsou tvary kamenů a chatonů vesměs nesprávně podány, o něco správnější jest v té příčině kresba na lithografii Ržehulově.

²) Bock-Pollach o. c. praví: „Die Kappe ist auswendig mít roth mussirtem oder gebliimten Dráp ďor oder Griset, und inwendig mít rotlien Taffet gefůttert, auch sind inwendig einige gefiitterte Polster angebracht, um den Druck von der Schwere ertráglicher zu machen“.

Bock, ohledav podšívku, nabyl přesvědčení, ,,že starší pileus byl z těžkého nevzorkovaného červeného sametu, kterého nebylo použito bez úmyslu, ježto na červené sametové temné podloze jakožto pozadí, zlaté ornamenty koruny effektněji vystoupily, než je tomu nyní tak na látce z dráp ďor." Dle tohoto předpokladu rekonstruována jest výplň a její barva na obraze Scheiwlově vydaném v Bočkově publikaci. Dle toho stala se barva ta podstatným tonem v celém barevném vzhledu koruny na obrazech později vydaných (tableau korunovačních klenotů, vydané Skrejšovským, tableau v Ottově Slovníku naučném, D. VI. Čechy, a j.). Na Řehulově lithografii a ke spisku Pěšinovu ,,Zprávy o korunování vévodů a králů českých'', jest nakreslena látka dessinovaná.

1836, přidané k Časop. katol. duch. roč. IX.

z r.

Čepička {pileus, pileolus).

V zevní výplň látkovou vložena jest do koruny volně čepička z červeného atlasu, rovněž podoby polokoule. Jest to patrně ona čepička, (Háublein), která nošena bývala o slavnostech korunovačních zvlášť na stříbrném pozlaceném podnosu; nej vyšší zemský komoří, kterému příslušelo ji nésti, vkládal ji na hlavu osobnosti, jež měla býti korunována, načež arcibiskup neb zástupce jeho jako konsekrator vložil na hlavu korunu. Čepička tato uvádí se též pod jménem mitra.¹)

Pouzdro koruny:

Vyobrazení: Bock, Reichskleinodien T. XIV. íig. 20. (barevné vyobrazení). Text na str. 68. — Chytil, Dějiny českého knihařství 1899, str. r3 (dle Bočka).

Pouzdro kožené (obr. 21.), tvaru kulovatého, skládá se ze dvou dílů, dolejšího, do něhož koruna jest vsazena a hořejšího ve způsobu polo koulového víka. Dílce jsou sešity z jednotlivých kusů kůže.

Zevně zdobeno jest prací tepanou a řezanou a částečně kolorovanou; barva jest místy opadána. Ozdoba dolní části na okraji 9 cm vysokém, skládá se z ratolestí s lupeny; barva lupenů zelená na tmavé půdě; rato-lístky označeny červeně. Mezi lupeny umístěny štíty se znaky, rovněž kolorované. Na jedné straně jest rodinný znak arcibiskupa pražského Arnošta z Pardubic — půl koně bílého na červené půdě, na straně druhé znak arcibiskrpství pražského — žluté břevno v černém poli. Na hořejší ploše víka jest okrouhlé pole se dvěma štíty těsně vedle sebe postavenými. Na pravé straně (heraldicky) znak říše římské — černá orlice na žluté půdě, rozkřídlená, s hlavou na právo obrácenou; na straně levé bílý český lev, korunovaný, k pravé straně obrácený, v červeném poli. Kontury znaků a klenotů jsou zaříznuty; nad štíty a mezi nimi lupenové ornamenty.

9 Viz Legis-Gliickselig, AktenmáBige Darstellung. Str. 40. D. Die Mitra oder das Kronkáppchen.

Pod touto okrouhlou plochou spatřují se na plášti čtyři nápisové pásy, dělené úzkými proužky, jež ohraničeny jsou zaříznutými liniemi.

i*

055

SS

e£

O,

.. jiMSlI

ĚkM^^Sir^¹ :zí$ - :M* tt%m

■■ i'¹    .v :'*íía

- ." * .-.W’ - ■

m&m

' ' L

í-fm

■A

jí

p -a

ti

isStŤ

'm

*&£>*■

SSiSS

ís

£3

ř.

:•

/'.

wmkm

-ďá

-**».

4*

Ěfeagš&a

Obr. 21. Kožené pouzdro koruny z r. 1347.

V pásech nápisy v gotické majuskuli; písmena, jichž kontury jsou zaříznuty, vyplněna byla červenou barvou; slova oddělena jsou namnoze čtyřlístky. Po stranách přerušeny jsou uchy, jež umístěny jsou také 11a dolní části.

Tab. IV.

Sř

Jjt

vsí .»

</

'\m

m-T

-lk

> \é

H.

;j

'■!

♦ í,

fiS

»v

i/*.

o.

Ví

í\

Ji¹

Ki

••

•'

fíS

v)

-V t;

T

r*

rs

s.:

*?

Žezlo.

umo «> Dorami - ®oBooxLvn

Nápis zní:

DOffiIHVS <$> KHROliVS «> RO - ffiSHORVSR <&> RSX <8> BT BO íiSMIB <8> RBX <8> VRB FBBIT - ÍTD ítOHORBM <8> DQI BT BAŠTI <8> WBHBBSIiíTí VR - SRTIRIS <8> BRORIOSI.

Postranními uchy prostrčen jest bílý řemen, 4-5 cm široký, opatřený železnou přezkou. Na vrchu víka jsou stopy pečetí z červeného vosku. Uvnitř jest pouzdro obloženo červenavou kůží; v dolní části jest vypuklina v podobě temena ku zasazení koruny. Výška celého pouzdra 25-5 cm; šířka 32 cm.

Z letopočtu 1347 vysvítá, že pouzdro bylo zhotoveno v roce korunování Karla IV., o rok později nežli koruna. Dr. Bock se domnívá, že nápis na pouzdře vztahuje se vlastně ku obsahu pouzdra (mnohem důležitějšímu), ke koruně samé. Svědčí tomu dle Bočka také passus: ,,ad honorem Dei et beati Wenceslai martyris gloriosi,“ jenž se nemůže vztahovati ku pouzdru.

Jest patrno, že bylo záhy učiněno opatření — jak pouzdro a řemen závěsný svědčí — aby koruna mohla býti přenášena k úkonům slavnostním, při nichž král koruny užíval.

Pouzdro podobným způsobem ozdobené prací řezanou a polychro-movanou dal Karel IV. poříditi též pro korunu císařskou říše římské. (Vyobrazení: Bock, Reichskleinodien T. XIV. fig. 19.) Na pouzdře tom umístěn též znak českého lva. Jelikož říšské klenoty vydány byly dle ujednání Karlovi IV. jakožto zvolenému císaři římskému po smrti Ludvíka bavorského od syna jeho Ludvíka braniborského r. 1350, mohlo býti toto pouzdro, chované nyní spolu s říšskými klenoty v císařské komoře ve Vídni, zhotoveno teprve po převezení říšských klenotů do Cech. Do Prahy přivezeny říšské klenoty 21. března 1350 a zde nejprve uloženy v chrámu sv.-vítském. Pouzdro říšské koruny jest tudíž o něco pozdějšího data než pouzdro koruny svatováclavské. Dr. Bock se domnívá, že obě pouzdra zhotovena na rozkaz Karla IV. jednou a touže rukou. Technika řezané práce v koži, bez polychromování přichází v Čechách současnou dobou též u vazeb knihových.

2. Žezlo

Imitované žezlo nalezené v hrobě Rudolfově nezachovalo se celé; dolejší rukojeť chybí. Nyní jest celkem 64 cm dlouhé. Dřík jest šesti-boký, dutý. Hořejší část žezla skládá se z šesti lupenů, ze nichž střídavě vždy jeden jest vztýčen vzhůru a zahnut do středu, jeden pak ohnut na venek dolů. Lupeny jsou polokruhovité zoubkovány. Vztýčené tři listy svírají malou hladkou kouli, na jejímž vrcholu jest knoflík, zakončující prut, jdoucí z dříku prostředkem prázdné prostory mezi lupeny a skrze zmíněnou kouli. (Obr. 22.)

Žezlo nynější uvádí se vůbec jako dílo doby Rudolfa II.; pochází z 2. poloviny XVI. století. Jest zlaté, částečně emailované a kameny zdobené; má tvar stonku zakončeného na způsob květu ozdobnými spirálami. (Tab. IV., obr. 23. a 24.) Délka celého žezla 67 cm. Stonek dělen jest prstenci na čtyři díly. Ořech, dolejší část žezla zakončující, skládá se ze dvou profilovaných prstenců dělených žlábkem; spodní užší prstenec, vybíhající dole v bobulku, ozdoben jest ciselo-vaným věncem vavřínovým; hořejší širší prstenec osázen jest ve výžlabku 25 perlami, zlatým drátem provlečenými a spjatými. Nad okrajním pruhem ořechu pokračuje, jakožto první oddíl stonku válcovitá rourka, jakožto rukověť žezelná. Povrch hladký, zdobený emailem, částečně translucidním. Ornament symmetrický skládá se ze zátočí s listy a rosetami; střed tvoří rosety o 4 dlani-tých listech, v bílém emailu; od nich vycházejí stáčející a proplétající se nitkové větévky červeného translucidního emailu, s vinnými zelenými lístky a modrými a bílými kvítky; spirálovité konce větévek jsou černé. Délka oddílu 8 cm.

pi

\

•4

lit'

~ "—7---

Rukověť zakončena a oddělena od dalšího dílu druhým ořechem, jenž podobně jako dolejší zdoben jest perlami, jichž jest 24 na počet. Oddíl další, 7 cm dlouhý, užší prvního, ku středu se rozšiřující, jest ozdoben řezanými a puncovanými ornamenty; uprostřed, kde se sesiluje, jsou připevněny čtyři volně spracované rosety; střed rosety tvoří jemně zrněná kulička, kol ní lupénky s bílým a červeným translucidním emailem; symmetrická, řezaná, císelovaná ozdoba nad i pod rosetami skládá se z lupenů a akroterií. Oddíl druhý oddělen od následujícího ořechem hladkým, jednoduchým, skládajícím se ze dvou na sebe sklopených puklic.

Oddíl třetí, 6-5 cm vysoký, má tvar balustrovitý; jest podobně jako druhý opatřen řezanou, ciselovanou ozdobou, ornament stoupající skládá se z velkých akantů, z nichž vyvinují se nahoru renaissanční lupénky.

Oddíl třetí zakončen prstenem, nad nímž následuje druhý jednoduše profilovaný prsten. Oddíl čtvrtý, 13-5 cm dlouhý, dole se sesilující a nahoru stále se súžující, jest přepásán plochým emailovaným prstencem a rozdělen takto na dvě partie. Prstenec 1 cm široký, má profilovaný okraj,

__► hladká plocha jest bíle emailovaná, zdobená drobnými vzorky.

Obr. 22. Žezlo z hrobu Rudolfa I.

Stvol sám jest v dolejší i hořejší partii ozdoben řezanými, císelovanými lupenovými ornamenty.

íj

v*

Ši

: 'T í

UM

ÍIH

ví

' ” ;.s

ml

Tg

Ém

Obr. 23. Žezlo, dle vj-obrazení ve spisu Bock-Pollachově (1791).

Xad páskem zakončujícím stvol šíří se nálevkovitý kalíšek, jemně rytý, vybíhající ve stříhané lupénky, jež na středu nesou nabodnuté perle, io na počet.

»

ll

Nad kalíškem spojovací vložka hladká, nahoru a dolu se šířící a profilovaná, nese střední stvol bohaté kytice žezla. Stvol nahoru zúžený, ozdobený plastickými lupeny a červeným emailováním, vybíhá nad hořejší vložkou v kalíšek nahoru obrácený, nesoucí prsten, jenž zdoben jest plastickým věncem vavřínovým. Kolem stvolu rozkládají se čtyry ozdobné složité zátoče, základního tvaru velkého S. Širší stranou obrácené nahoru, vyvíjejí se zátoče z polo-lupenů stříhaných, z nichž v dolní části vyrůstaj í ven šťopky, ' na nichž nasazeny jsou střídavě rubíny a safíry. V hoření širší části dělí se zátoč na dvě spirály stočené ve způsob beranních rohů; na středu, kde se spirály rozvětvují, vybíhá krátký výhonek, pod nímž umístěny nabodnuté perle, dolu obrácené směrem ku dolením rubínům a safírům. Nad ho-

řejším obloukem zátoče, od níž dělí se lupen obrácený nahoru ku hořejší vložce, vyčnívají do výše směrem šikmým rubíny a safíry, střídajíce se stejně navzájem jako při volutě dolejší. Celkem umístěny v této kytici 4 perle, 4 rubíny a 4 safíry. Nad vavřínovým věncem na ozdobné vásičce zakončuje žezlo obdélný rubín, volně na kratší stranu po stavený, orámovaný jednoduchým zlatým rámcem. Výška kytice i s kamenem 12 cm.

O jakosti zlata a kamenech vyslovuje se prof. Vrba: ,,Žezlo složené z několika od sebe kruhy oddělených částí jest zhotovené ze zlata, skvostně ryté a emailované. Váha žezla jest 1013 g. Pomocí prubýřského kamene zjistil báňský rada p. Jindřich Stecker jemnost zlata na 625 tisícin, což odpovídá zlatu i5karatovému.

Obr. 24. Žezlo dle lithogr. Ržehulovy obdélníkového stupňovce broušený. (1836).

Žezlo jest bohatě osázeno perlami; v dolejším okruhu jest 25, v středním okruhu 24 a v hořejším 10 perel zasazeno, mimo to jsou na koruně žezla 4 perly, tudíž na celém žezle 63 perly. Korunka žezla jest zdobena 4 s-ovými, bohatě ornamentovanými závitnicemi, jež jsou nahoře a dole zakončeny střídavě rubínem a safírem, ve středu ozdobeny zmíněnou již perlí. Rubíny a safíry na závitnicích jsou provrtané, vykazují tvar ellipsoidální a zdá se, že jsou jen přihlazeny a nikoli broušeny jako rubíny, jež tvoří zakončení na svorkách koruny svatováclavské. Dr. Bock domnívá se, že pocházejí ze žezla Karlova. Na vrcholí korunky žezla jest á jour zasazen skvostný rubín nedokonale ve tvar

w

,

'.JLÍ

■h

ť

7

> -

t

B

lil

mm

Sila

I

'řwsK^i

. i

*■ ^

-VJ

a*

,

VJ

W

tis

'

' o \

V-

iM<

n

i*

m

KSÍ

MBB

i.

&&SS

ti

s*

S®

p

■: m

Jablko.

(Pohled ze předu )

a'

¹

) „Exhibita siquidem nobis dilecti filii nobilis viri Karoli, marcliionis Mora-viae . . . peticio continebat, quod ipse ob devotionem et reverentiam sancti Wence-slai. . . de novo fieri fecit quoddam satis preciosum regium diadema, illudque glorioso capiti dicti sancti, cuius corpus in Pragensi requiescit ecclesia, donavit et fecit ap-poni, ea intentione, ut ab ipso capite non debeat amoveri, nisi dumtaxat quando regem Boěmiae, qui pro tempore íuerit, de novo coronari vel alia per eundem regem solennia, quae regalis diadematis usum exigerent, in civitate vel suburbiis pragen-sibus solenniter celebrari ccntirgeret, quo času liceret praefato regi diadema ipsum recipere, sic tamen, quod ipsum eadem die coronationis vel celebrationis huiusmodi, eidem beato capiti reponere teneatur.“

4ffln

■*®P’

&-M

;iš

y*

m m^--~

JSIplí

ICT

\v

SK

M-

Jk

í,

!Í‘

3»a ,

<fak S vt *

■%í:

i§

-K'

s

i#

.fc

<0

i to

t:

3*

íf

Jablko.

A

H

%

f?

r Iv

i.

V' kvv />*

m

-Í-.

■

mm

m.

ZZ-^\

-v **

í:-

:

&Ěmm

: “ ív &

K

22

i

íli

m

f%y

íSl

!<n

£

.

£

v

■

Dz

WB.

Á

%

'A*

? %

¥

1IY

yá

1

Jablko.

(Pohled se strany.)

\

*1 -

Dle uvedeného jest žezlo Rudolfínské ozdobeno 5 rubíny, 4 safíry a 63 perlami.¹) ‘

Žezlo má obal z červeného atlasu, s kterým vložen jest do pouzdra. ■ Pouzdro žezla má povrch z hnědé kůže, s ozdobami tlačenými a zlacenými od ruky. Spodní část skládá se z dvou oddílů ornamentálními pásy oddělených; hořenní část je vyboulena. Dle slohu ornamentiky, pochází nynější pouzdro z konce XVII., neb 1. polov. XVIII. století. Jest dlouhé 73 cm) široké u rukověti 7 cm, v hoření části 12-8 cm.

3. Jablko říšské.

Imitace jablka v hrobě Rudolfově nalezená, stříbrná, jest hladký zploštělý sferoid 11-9 cm v průměru měřící, 9-8 cm vysoký, ze dvou půlí se skládající, z nichž hořejší zasahuje do falce umístěného na hořejším okraji polovice dolejší. (Obr. 25.). Na vrcholu sferoidu jest malý plochý křížek stejnoramenný.

Jablko říšské nynější pochází z 2. poloviny XVI. století a klade se z pravidla do doby Rudolfa II. (Tab. V.—VII. Obr. 27. a 28.) Jablko skládá se ze dvou sploštělých polokoulí uprostřed ozdobným pruhem přepásaných a kříže na vrchu koule umístěného. Pruh jest v dolejší části pevně spojen, polokoule hořejší jest do kruhu zasunutá. Vnitro jest dle všeho duté.

Celé jablko rozdělené takto obručí ve dva dífy, jest zlaté a pokryto jest figurální ozdobou tepané práce. Výjevy, jak v hořejší tak i v dolejší části horizontálním směrem postavené, pokračují nepřetržitě kol tělesa; dolejší sploštělá plocha, jež přišla do dlaně, jest hladká a obmezená kruhovou linií, nad níž počíná půda výjevů; na vrcholní ploše hořejší části obíhá kolem podstavce kříže proužek nápisový, jenž tvoří hořejší rámec výjevů; u strany střední orámovány jsou výjevy hladkou páskou a rýžkou. Obroučky vertikální, kterou zpravidla nacházíme u jablek říšských, zde není, tak že práci tepané ponechány úplně volny plochy obou pásem, dolejšího a hořejšího.

Obroučka zlatá, kameny zdobená, 2 cm široká, orámována jest vyčnívajícím oblomeni mezi dvěma líštkami, plocha obroučky vyplněna jest hustě položenými kameny, perlami, zlatými drátky a emailovanými ozdůb-kami; půda jest zrněná. Hlavní rozčlenění dáno jest osmi drahokamy, dílem safíry, dílem rubíny, rozestavenými v stejných distancích. Drahokamy nestejných velikostí i tvarů jsou přibroušeny a zasazeny do zlatých masivních lůžek, v nichž připevněny jsou drápky.

V plochách mezi kameny umístěny uprostřed drobné zlaté jemně zrněné kuličky; kol nich utvořena jest trojdílná roseta, vždy ze tří perel

¹) Popis žezla na Ržehulově lithografii jest skoro doslovný opis Bock-Pollachova popisu. — Váhu rubínu na vrcholu žezla udává Dr. Bock na 23—24 karátů a vyslovuje domnění, že pochodí spolu s rubíny a safíry korunky žezla ze staršího žezla doby Karlovy.

f\

Wh

vy

-:<í

m*ú

Obr. 25. Jablko stříbrné z hrobu Rudolfa I.

na zlatých drátcích nabodnutých; ostatek vyplňují filigránovité drátky spirálovitě stočené ve způsob výhonků révových a zlaté stříhané lupénky bíle emailované, které namnoze spolu s filigrány obklopují lůžko drahokamu. Lupénky tyto, zprohýbané, se zahnutými konci laloků, mají ještě ráz pozdní gotiky. Tato výzdoba obroučky vzbuzuje dojem bohatého vlysu lupenového s plody a úponkami.

Výjevy na obou polokoulích nad i pod obroučkou umístěné jsou tepány ve vysokém reliefu (Dr. Bock mylně označuje techniku „geschnittene Arbeiť'). a detaily spracovány jsou velmi pečlivě a uměle puncováním i rydly. Půda pozadí, pokud není zaujata krajinovou částí, jest jemným zrněním přimdlená, následkem čehož reliéfní partie ještě více vynikají. Scény nemají nyní na obou polokoulích (následkem změněného zasunutí

hořejška) tutéž osu, jakou vykazují starší nákresy (Knochlův a Scheiwlův). Popis scén u Dr. Bočka jest z části nepřesný. Polokoule dolejší nese tři výjevy Genese z historie prvních lidí. Jednotlivé výjevy odděleny jsou navzájem stromovím a keři.

1.    Hospodin a Adam (Tab. VII.). Hospodin s bradou a dlouhými vlasy, kráčí směrem od levé strany k pravé maje pravici pozdviženou; přes dlouhé roucho spodní má široký, řásnatý plášť s vlečkou, nesenou okřídleným andělíčkem; před Hospodinem klečí Adam s rukama sepjatýma; mezi oběma postavami na právo od Hospodina slunce vysílá paprsky nad oblaky, jež prostírají se dále v pozadí na levo od Hospodina; pod nimi u křídla andělova zapadající měsíc (srpek). Od skupiny na právo keř, nad nímž vyčnívají holé větve stromu.

2.    Hospodin uvádí Adama v ráj a dává mu vládu nad tvorstvem (Tab. V.). Hospodin v širokém rouchu a plášti na prsou spjatém vede Adama nahého pravou rukou, levicí kyne. Na levo od Adama mezi stromovím jelen, laň, liška, v povětří letící pták, na právo od Hospodina strom s haluzemi; při něm kůň a jiná zvěř.

3.    Hospodin dává prarodičům zákaz, by nejedli se stromu zapovězeného (Tab. VI., obr. 26. a 27.). Vedle stromu poznání— jako poukaz na pád prvních lidí — had, jakoby se vzdaloval; had má hlavu lidskou s korunkou. Na právo první rodiče, jimž Hospodin dává zákaz pokynem. Hospodin oděn jest v dlouhé volně vlající roucho. Mezi touto skupinou a výjevem prvním košaté stromy.

Polovice hořejší pokryta výjevy z historie Davidovy. Celé pásmo dělí kmen stromu, vedle něhož vyrůstá jakýsi kaktusový keř, na dvě scény.

1.    Na právo pomazání Davida na krále u otce jeho Isaie v Betlehemu prorokem Samuelem.

David klečí před Samuelem u keře; v pozadí čtverhranný oltář s plápolajícím ohněm obětním; nad nimi v oblacích holubice. Na levo a na právo skupiny postav Isaie s bratry Davidovými; na levo tři osoby (Tab. V., obr. 26. a 27.); na právo pět osob volně seskupených v různém pohybu, štíhlých postav dobře modelovaných; mají většinou meče po boku a antické přiléhavé pancíře s řasnatým třepením; nohy holé.

2.    David a Goliáš. (Tab. VI., VII., obr. 26., 27.). Na levo od dělícího kmene stromu hlavní scéna: David stíná hlavu poraženému Goliášovi, ležícímu na břiše; David oděn jest lehkou tunikou, Goliáš úplným šupinovým brněním tvaru XVI. století; na nohou železné holeně; pod postavou ležící dlouhé kopí a štít. V pozadí za nízkým návrším prchají zděšené zástupy Filištinských, nad nimi v oblacích poprsí Hospodina držícího v ruce prut. Opodál za Davidem drobnější, vzdálenější postava muže střílejícího lukem. Na levo od ležícího Goliáše dva zbrojenci s oštěpy v pravicích, vztahují v udivení levé ruce. Mezi nimi a skupinou bratří Davidových z prvé scény skalnatý pahorek. Krajinové partie, půda s travinami, stromoví, návrší, oblaka, podrobně spracovány puncováním, traktovány jsou

úl

t.

, ÍK

řj

«5

p,mkl

£á

,1

Obr. 26. Jablko dle vyobrazení ve spisu Bock-Pollachově (1791).

podobně, jako na dolenní polokouli; některé postavy ve členitých skupinách, připomínají v pohybu a postoji P. Flótnera; traktování krajiny a oblak jest však jiného rázu než u Flótnera. Odlišením partii a plánů, perspektivou tvarů tělesných, odstupňováním reliéfové výše, dociluje se efekt obrazové plnosti a plastičnosti.

Nad výjevy hořejšími umístěn zmíněný úzký kruhový proužek, na němž je vyrytý a emailem černým vyplněný nápis ve latinských versálkách (2. verš žalmu XX.):

:-l____

Obr. 27. Jablko dle lithografie Ržehulovy (1836).

DOMINE IN VIRTVTE TVA LAETABITVR REX ET SVPER SALV-TARE TVVM EXVLT (poslední slovo doplniti dlužno v ,,exultabiť').

[/"

f-

”'í

f%J

/mým «’

^a^W\Í’li <

žg*

nu¹

S'

XSSífl

■I

*A

- '^1: ■-

w%

'tc

f3

i®ai

■ir

HH

?&Qm

i

mJř *MĚfeř ■ j|é|||

•'••ísiáilf

ůL, >■

Kříž na horním pólu koule umístěný skládá se z nízkého podstavce a vlastního kříže. Podstavec šestihranný skládá se ze šesti litých a ciselo-vaných malých podob sfingů, jichž zadní část ve výžlabku vybíhá v lupenovou volutu; prostor mezi nimi vyplněn jemnými lupénky s červeným a bílým emailem. Na hořejší ploše jednoduše profilované destičky, opřené o sfingy, rozkládá se pozpod kříže šest bíle emailovaných akanthových listů.

Soupis památek hist. a uměl. Praha, Hradčany. III.

Ramena kříže mají zaokrouhlené a vykružované obrysy; před i zad kříže jsou rozdílně zdobeny. Líc jest zdoben kameny a emailovanými ornamenty. Kameny jsou různých velikostí i tvarů, spočívají ve vysokých lůžkách s drápky, jsou na hranách sešikmeny a plocha jich je hladce broušena. Ve středu kříže nachází se do šestistranu broušený rubín, druhý rubín obdélný umístěn jest na dolním konci kříže; rubín střední obklopují čtyři safíry na břevnech kříže umístěné; tři jsou osmistranné, čtvrtý, na pravém konci příčního břevna, obdélný.

Břevna jsou zakončena lupenbvitými a spirálovitými ozdobami, nasazenými na spodní hladkou plochu. Ozdoby na třech koncích hořejších skládají se z lupenů a dvou spirál, stočených na způsob rohů beraních; povrch je bíle emailovaný; na středu těchto hořeních ozdob umístěny jsou nabodnuté perle. Na dolním konci středního břevna symmetricky rozložené lupeny objímají spodní kraj dolního rubínu. Ve čtyřech koutech křížení břeven vybíhají paprskovitě šikmými směry lupenovité, zvonkovité kalíšky, u nichž nasazeny čtyry nabodnuté perly.

Na straně zadní nachází se uprostřed ovální pole s nápisem, a na plochách břeven nasazeny jsou zlaté á jour pracované a emailované ozdoby. Ozdoby na třech hořejších koncích jsou totožný s lícem; ostatek půdy, již zpředu kryje kámen, vyplněn v zadu ornamentem lupenovitým a plamenovitým. Dolní část středního břevna vyplněna jest stvolem s květy a lupeny, přímo stoupajícím; kol něho vine se esovitě lupenová rozvilina; rostlinné ornamenty jsou emailovány červeně, zeleně a bíle; nad větévkou při středním křížení jest i zde stejně jako na ostatních třech břevnech pla-menovitý ornament červeně emailovaný. Motiv spirál a plamenů upomíná (toliko ornamentálně) na dotyčné motivy zlatého rouna.

> Černě emailovaný nápis v latinské versále na střední ovální ploše zní:

DEVS CELVM REGNAT ET REGES TERRE.

Postranní plochy ramen kříže vyplněny jsou mezi úzkými líštkami rámování drobným opětujícím se vzorkem reliéfním, skládajícím se ze stoupajícího stvolu s lupénky a bobulkovými plody.

Umělecký ráz celé složité práce, provedené technikami velice rozmanitými, ukazuje ku druhé polovině století XVI.; bucf sklonku panování Maxmiliána II., neb počátku doby Rudolfa II; a sice ještě před dobou fáse kol r. 1600. Dr. Bock v úvaze o možnosti autorství některého z umělců Rudolfa II., pomýšlí na A. Abondia, avšak s pracemi jeho není dílo toto plně příbuzno.

Výška koule jest 9-8 cm) průměr koule bez obruče I0‘6 cm) s obručí

12-2 cm.

Výška kříže bez perel a bez podstavce ro cm, s podstavcem 12-2 cm, šířka břevna 7 cm.

Výška celého jablka s křížem 22 cm.

O jakosti zlata a kamenů sděluje prof. Dr. Vrba:

„Jemnost zlata, z něhož jest říšské jablko zhotoveno, určil na kamenu prubířském báňský rada p. Jindřich Stec ker na 750 tisícin, což odpovídá zlatu i8karatovému; váha celého jablka jest 780 g.

Na příčném pruhu jsou 4 rubíny a 4 safíry střídavě v chatonech zasazené. Některé z kamenů těchto jsou poněkud pravidelněji přibroušeny, vykazujíce obdélníkový tvar, jiné mají jen některé plochy přibroušené a při-leštěné. Mezi jednotlivými kameny na příčném pruhu jsou skupinky po třech perlách provrtaných a na drátku připevněných velmi dovedně montovány; vykazuje tudíž příčný pruh 24 perly.

Nej skvostnější kameny zasazeny jsou v chatonech na přední straně kříže. Uprostřed stkví se skvostný rubín tvaru šestibokého stupňovce, kolem něho jsou v jednotlivých ramenech zasazeny krásné safíry. Nahoře na straně pravé a dole na rameni svislém jsou safíry broušeny ve tvar stupňovce osmibokého, safír na straně levé jest stupňovec tvaru obdélníkového. Nej spodnější kámen na kříži jest rubín, stupňovec obdélníkový. Konce ramen kříže jakož i kouty mezi dvěma rameny krášleny jsou skvostnými perlami, na drátku montovanými. — Celkem jest kříž i jablko říšské ozdobeno 8 safíry, 6 rubíny a 31 perlou."

!_

Pouzdro jablka jest zevně z černé kůže, jednoduché, bez ozdob.

4. Roucho korunovační.

Roucho královské při korunování a o slavnostech nápodobno bylo rouchu vysokého duchovenstva; jednotlivé součástky uvedeny jsou podrobně v řádu Karla IV. a sice sukně, střevíce, vázanky, subtile, dalmatika a plášť.

Plášť měl tvar pluvialu (cappa). Ve století XV. odevzdávány korunovační pláště chrámovému pokladu u sv. Víta. V inventáři chrámu z konce XV. století (Podlaha a Šittler, č. XVIII.) uvádí se sub 2.: „Cappa regis Wladislai, in qua coronatus est"; lze za to míti, že číslo předchozí 1. „Cappa regis Georgii depositi de purpura rubea", ač výslovně se to nedí, byla rovněž pláštěm korunovačním. Následují ještě tři další kappy krále Vladislava. Inventář z r. 1483 uvádí pod č. 104 „Cappa purpurea regis Ladislai, Georgii, Wladislai" a dále tři nové, věnované králem Vladislavem.

Následkem změn v módě a tím, že někteří panovníci, měli-li důstojenství císařské, kráčeli o průvodu z Hradu do kostela svatovítského v rouchu jiném, než českého krále, nastaly některé změny v součástkách roucha korunovačního. Převlečení v české roucho královské dělo se v kapli svatováclavské. Roucho to skládalo se z pravidla ze spodního šatu (sukně, Rock), královských střevíců, štoly, pásu a pláště.¹ Král Matyáš 1616 složil v kapli svatováclavské oděv zelený, jejž nesl na cestě z Hradu, a vzal na sebe

„jiný, královský, zlatohlavový, barvy hřebíčkové, v nově k tomu zhotovený, obdýlný až k zemi''.¹) Ferdinand IV. korunovaný za přítomnosti otce svého Ferdinanda III. r. 1646 šel v průvodu z Hradu ve svém obvyklém hedvábném oděvu a oblékl v kapli svatováclavské královský hábit z červeného zlatohlavu (von schonem rothen Goldstúck) podšitý bílým stříbrohlavem (mit kostlichem weiBen Silberstuck unter-fůttert).²) Podobným způsobem popisuje se hábit královský (toliko bez epithet „krásný", „skvostný"), jejž oblékl v kapli svatováclavské o svém korunování Leopold I. r. 1656.³)

Podrobně popisuje se roucho královské o korunování Karla VI. r. 1723 a z popisu toho jest patrno, že jde o roucho z jiné látky, neb jinak upravené. Spodní roucho (sukně) bylo z karmasinového atlasu; přes toto roucho přeložena byla veliká a široká štola z karmasinového, zlatém protkaného grisetu, se zlatým a karmasinovým hedvábným třepením; z téže látky byl pás a rovněž i plášť královský, vybíhající v dosti dlouhou vlečku a ozdobený nahoře u krku širokým, dolů spadajícím límcem herme-linovým. K oděvu Karla VI. přináležely ještě punčochy perlové barvy a střevíce z karmasinového atlasu, zdobené zlatými krajkami.⁴)

¹)    Závěta ze Závětic, Korunování Matyáše. 1611. Str. D. m. — Stránský (vydání z r. 1645) dí povšechně (str. 188) o rouchu: ,,In sacrario rex exsutus veste sua a Supremo regni Camerario, trabea talari auro pieta coloris phoenicei induitur". Cornova v německém vydání 1792 (str. 388) má: „mit einem langen purpurfarbenen und goldgestickten Ehrenkleide".

²)    Obšírná relace rukopisná v domácím, dvorském a státním archivu ve Vídni (Bohm. Akten fasc. 96): Relation wie und welcher Gestalt die konigl. Cronung des Durchleuchtigsten Hochgebornen Fiirsten und Herrn, Herrn Ferdinand des Vierdten, ais Erben und Succesorn an diesem Kdnigreich Bohemb, heut dato den 3 Augusti, des instehenden MDCXLVI Jahrs allhier in Prag furgegangen.

³)    V popisech korunování Leopolda I. ve spise Das konigl. bóhmische Kronungs Ceremoniell. Frankfuit 1720. Str. 244 a Bergera Succinta commentatio etc. 1723. Appendix str. 36.

⁴)    Viz popis „královského habitu" v „Ausfůhrlich und griindliche vier Be-schreibungen. 1723" o korunování Karla VI.: „welcher in einem mit goldenen Spitzeln verbramten, enge und gegen die Hánde zugespitzte Ermeln habenden, langen bis auf die Ful3 gehenden, liber ein darunter angehabte reiche Weste ge-nommenen Rock von Carmesin-Atlas, der wegen der Salbung hinten auf dem Rucken etwas offen und mit Bándern zusammen gebunden, der rechte Ermel des-gleichen bis hinter den Ellbogen offen und mit Knópfeln zugemacht gewesen, dann einer uber diesen Rock vorwerts kreutzweis uber einander hangenden, von Car-mesin-goldenen Griset verfertigten, und mit Gold- und Carmesin-seidenen Frantzeln gezierten, groBen und breiten Štola, und ferners einer uber den Rock und Štola um den Feib gegangenen G ii r t e 1 von gleichem Carmesinen Goldstúck und letztens einem dariiber gegangenen und eine ziemliche Schleppen gehabten, um und um auf denen Ecken etwas weniges, oben beim Hals aber starek und tief in Gestalt eines abhangenden Mantelkragens mit Harmelin gezieret waren, ausgeschlagenen koniglichen Mantel von mehr gedachten Carmesin-Goldstúck, dann einem paar Strumpfen von Perlen-Farb, und endlich einem von Carmesinen Atlas gemachten, und mit goldenen Spitzeln gezierten paar Schuhen bestanden ..."

6g

Stejným způsobem, jen s malými obměnami popisuje se královský ,,habiť‘, neb, jak též byl nazýván, „paludamenť' o korunování císařovny Marie Terezie i některých korunovacích pozdějších.x) Po korunování Marie Terezie odvezeno královské roucho spolu s klenoty do Vídně a zde vystaveno bylo v císařské pokladní komoře vedle jiných oděvů korunovačních a heroldských. Dle inventáře komory z r. 1773 skládalo se toto roucho z pluviálu z bohaté červené látky bez hermelínu, jenž musel býti sňat, ze štoly, pásu se stříbrnou, pozlacenou přezkou a spodního roucha (Tunicet oder Unterkleid) z červeného atlasu se zlatými krajkami.²)

Podobně jako roucho o korunování Marie Terezie popisuje se hábit královny Marie Louisy, choti Leopolda II. Stejně popisuje roucho J. F. z Bock-Pollachů, jenž uvádí je ve svém spisu z r. 1791 po popisu koruny, jablka a žezla; v některém ohledu jest stručnější, jen tvar hermelínu popisuje ještě podrobněji, než předešlé popisy.³) V celku souhlasný jest s tímto vylíčením i popis, který podává Legis-Glůckselig ku korunování Ferdinanda V. v r. 1836, a podobný popis spodního roucha, štoly, pásu a pláště jest také ve spisku r. 1836 vydaném „Zprávy o korunování vévodů a králů českých/' Hermelínové ozdoby pluviálu bývaly po slavnosti odpárány a ukládány u některého dvorního kožešníka. Dr. Fr. Bock ve svém popisu z r. 1857 popisuje i hermelín, jenž tehdy na plášti patrně byl připevněn.⁴)

²) Ramhoffsky v popjsu korunovačním (III, str. 20) opětuje popis týmž způsobem, toliko s některými slovnými a pravopisnjřmi změnami; vynechává jen, jak se rozumí samo sebou, zmínku o punčochách perlové barvy.

²)    Jahrbuch der k. k. Kunstsammlungen des allerhóchsten Kaiserhauses. XVI. Zweiter Theil. (Quellen.) H. Zimmerman, Inventáře, Acten, und Regesten aus der Schatzkammer. R. 12641. Inventář z r. 1773 s pozdějšími přípisky. Str. XLVI.: „Krónungs und Heroldenshabit. Ein pluvial oder mantl, welcher von rothen reichen zeug, inwendig mit dergleichen taffet und ůbrigens mit harmelin ausgeschlagen. Von diesem mantl hat aller harmelin můssen abgenommen werden, weilen ansonders auch noch der bei ůbernemmung vorgefundene und von schaben gánzlich zefressene hátte můssen zu grunde gehen. Der úbergeblicbene hermelin ist dem hofkirschner Dietrich zu verwahrung gegen recognition ůbergeben worden.

Eine štola von ersterwohnten zeug.

Ein dergleichen gůrtl mit einer silbervergoldeten schnallen.

Ein tunicet oder unterkleid von rothen atlas mit goldenen kleinen spitzen.

Mit diesen vorbeschriebenen 4 stúcken haben sich ihro maj. die Kaiserin den 12. maii bei dero Kronung in Prag bedienet." (Po prvním odstavci připsáno: Dieses pluvial und stolla sind im 10. kasten.)

³)    Popis u Bock-Pollacha jest následovní: „Die kónigliche Kleidung. Der Mantel ist von roth mousirten dráp ďo r oder Griset mit einem langen Schlepp und mit rothen gros de Tour gefůttert; der Kragen, die Seitentheile und unten der Schlepp des Mantels ist auswendig mit Harmelin umschlagen, und am Růcken des Kragens hánget bis ungefáhr zur Halíte ein 3—4 Zoll breiter Hermelín Streif. Die Štola so, wie die Bunde sind von obigen gleichen Stoff, nur daí3 die Štola auf den Seiten mit rothseidenen und mit Gold vermischten Franzen garnirt ist. Das Kleid, welches bis auf die Schuhe hángt, ist von karmoisinrothen Atlas, mit schmaler Goldstickerei gezieret."

⁴)    Mittheilungen der k. k. C. C. etc. 1857. Str. 273.

Spodní roucho (tunica, Rock, Unterkleid), jež někdy se měnilo dle módy a osoby, ku klenotům v korunní komoře u sv. Víta uloženo nebylo.

Součástky roucha v pokladně uložené jsou: plášť, štola a pás s kusem manipulového tvaru.

Plášť jest bez podšívky i bez h^rmelínu, který ovšem do pokladny nemohl bytí vložen; též postrádá obruba třásní. Látka pláště jest dráp ďor, těžká tkanina z karmazínového hedvábí, zlatém protkaná; vzor jest poměrně drobný, skládá se z vlnovitých ornamentů tvaru lusko-vitého, mezi nimiž umístěny lupeny. Plášť má formu pluviálu a dlouhou vlečku, která při obřadech nesena byla pážaty. Délka pláště 200 cm; šířka strany jedné polovice 152 cm. Látku klade Dr. Bock do konce XVI. stol., jest však mladšího původu. K tomu poukazuje nejen sloh dessinu látky, ale i zprávy historické tomu nasvědčují. Původ nynějších součástek roucha možno klásti do doby Karla VI. Na rubu pláště připevněn lístek s nápisem v německé kursivě: Mit difzer Štola haben jich Ihro Majt die Kónigin • Maria Therefia bei deren Krónung in Prag den 12. May 1J43 bedient.

Štola z téže látky s třásněmi, úzký pruh ke konci se šířící. Délka 254 cm; šířka 16-5 cm, na konci 25 cm.

P ás z téže látky, na okraji pruhy s třásněmi; se sponkou a přezkou. Na sponce sporý rytý ornament; přezka tvaru kartuše s okrajem řezaným. Přezka a sponka z 1. pol. XVII. st. Délka pasu no cm; šířka (bez třepení)

4 cm. Ku pásu, soudíme-li dle protokolu z r. 1866, přináleží jako druhý díl, část podoby manipulovité (pro kterouž podobu v protokolu o ohledání r. 1911 jako manipul se uvádí.¹) Jest z téže látky jako pás, štola a roucho, tvaru ku konci se šířícího. Délka 40 cm; šířka 6 cm, na konci druhém 10 cm.

Poduška ku korunovačním klenotům přiložená pochází z doby úpravy komory r. 1868.

V komoře mimo pokladnu a nábytek, rovněž z úpravy r. 1868 pocho-dící, a železnou truhlu nachází se ještě zvláštní skříňka zasklená, s vyloženým spodem; v ní nacházejí se šňůry s třapci, červené, zlatém propletené. Jest to skříň, které použito bylo při převezení klenotů r. 1867 z nádraží do chrámu svatovítského.

Ú O manipulu nečiní se ve starších, výše uvedených zprávách zmínky. Inventář z r. 1866 uvádí v V. sub c) ,,aus einem aus zwei Stiicken bestehenden karmoisin und goldstoffenen Gurtel“.

III. Přílohy.

A. Popis korunovačních klenotů Josefa Ferdinanda rytíře z Bočku a Pollachu v „Kronungs-Ceremoniel des Kaisers Leopold des Zweiten“.

(Wien 1791).x)

Die Krone.

Diese dermalige konigl. Krone ist also ganz von Gold, ohne Kreuz 6% Zoll, mít dem Kreuz aber y⁵/s Zoll hoch. Dieselbe ist vom vordern Theil bis riickwárts 7% Zoll, in der Tiefe und von beiden Seiten 7x/₄ Zoll breit. Die Kappe ist auswendig mit roth mussirten oder geblúmten Dráp ďor oder Griset, und inwendig mit rothen Taffet gefuttert auch sind inwendig einige gefútterte Polster angebracht, um den Druck von der Schwere ertráglicher zu machen. Diese konigl. Krone ist gleichsam in vier Theile getheilet, weilen Sie aus vier grossen goldenen Lilien besteht, die mit Quinten an den sich prásentirenden Ring, weilen die obere Seitenkante etwas ausgebogen ist, zusammengefuget sind, um dieselben erforderlichen Falls auseinander legen zu konnen. Ueber jeder Zusammenfugung oder Quinte stehet ein Rubin Pallas senkrecht von ungefehr 8—10 Carath. Hinter einer jeden Abtheilung oder Lilie aber ist ein Theil des goldenen, mit Juwelen besezten Bogens, welche vier Theile oben am Ende unter dem Kreuz zusammenlaufen ...

Am vordern Theil oder der ersten goldenen Lilie sind 2 Rubin Pallas und 2 Rubinen, wovon der mitlere Rubin ungefehr 70—80 Carath, wie es die bestimmte Zeichnung und Mahlerey der Krone ausweiset, wagen dórfte; die iibrigen Juwelen siehet man in bestimmter GroBe, doch nicht in der Dicke oder Tiefe, von ungemeiner schonen Farbe, welches den Werth

b Vypuštěny jsou z popisu pouze některé zmínky vztahující se k vyobrazením, jež Bock-Pollach k dílku svému byl připojil.

wegen derenselben Schwere vielmahl verdoppelt. Auf der Spitze der Lilie stehet eine groBe Perle. Unten am FuB der Lilie oder UmschluB dieses vordern Theils der Krone, ist ein groBer Saphir von ungefehr 70 und mehr Carath von nngemeiner schonen blauen Farbe, ganz rein mit 2 schonen Rubinen auf beyden Seiten, von der angezeigten GroBe.

Auf der zweiten Lilie rechter Hand von der Ansicht oder von der linken Seite, wenn sie auf dem Haupt stehet, ist oben auf der Lilie eine gleich grosse Perle, unter dieser an der Lilie ein Lux-Saphir, in der Mitte ein dicker und grosser schoner Saphir ungefehr 60 Carath, und auf beyden Seiten, und unter dem grossen Saphir 3 gleiche Saphire von angezeigter Grosse. Auf dem UmschluB oder Ring der Krone in der Mitte ein grosser Rubin Pallas von 40—50 Carath und rechts dann lincks zwey gleich grosse Saphire, wie fast vorne an der ersten Lilie.

Auf der dritten Lilie, oder am hintern Theil der Krone stehet oben eine gleich grosse Perle, in der Lilie 5 Rubinen, doppelt so hoch und breit... und unten auf dem UmschluB der Krone, oder am FuB der Lilie, stehet ein grosser Saphir in der Mitte, fast wie am Vordertheil der Krone. Rechter Hand, wie man die Krone betrachtet, sind neben dem grossen Saphir in Form eines Kreuzes 3 Rubine und 2 Lux-Saphir, linker Hand des grossen Saphirs aber 5 Rubinen in der námlichen Form von ansehnlicher Grosse, alle zu 14—16 Carath gefasset.

Die vierte oder linke Seite nach der Ansicht der Krone ist gleich-formig mit der rechten Seite; oben auf der Lilie stehet eine grosse Perle, unter dieser ein Lux-Saphir, in der Mitte ein grosser Saphir, der unten und auf beiden Seiten, wie erwáhnt, nach der Zeichnung der Steine doppelt so groB bekleidet ist. Auf dem UmschluB der Krone oder am Ring unter der Lilie stehet in der Mitte ein grosser Rubin Pallas und rechter, dann linker Hand 2 gleich grosse Saphire, wie an der ersten Lilie.

Hinter der ersten Lilie, vorne am Gesicht, ist der erste Theil des Bogens, welcher bis unter das Kreuz lauft mit 3 Rubin Pallas, 8 Smaragden und 4 Perlen verzieret.

Der zweyte Bogen rechter Hand, welcher wie alle andere angemacht ist, hat 6 Rubin Pallas, 5 Smaragden, und 4 Perlen.

Der dritte Bogen ruckwárts enthált 5 Rubin Pallas, 6 Smaragden und eben 4 Perlen; dann

Der vierte Bogen an der linken Seite der Lilie hat 5 Rubin Pallas,

6 Smaragden und 4 Perlen. Diese 4 Bogen laufen in einem ganzen Stúck unter dem goldenen Kreuz zusammen.

Uiber dem goldenen Kreuz stehet ein Saphir senkelrecht im Freien, welcher durchgebohrt, und mittelst eines durch die Mitte desselben lau-fenden goldenen Draths festgemacht ist; eben auf den andern zwey Seiten-Spitzen des Kreuzes sind auf die nemliche Art zwei gleich groBe Rubin Pallas horizontál befestiget.

Die Mitte des Kreuzes ist durchbrochen, und darinnen stehet ein in der Form und in der Grosse des durchbrochenen Raums gleichsgeschnittener Saphir aus einem Štuek, ganz rein, auf welchem an der Gesichtsseite der Krone, Christus am Kreuz á 1’antique schón erhoben geschnitten, und darinnen ein Theil von der Dornern Krone Christi enthalten seyn muB, weilen ausser den 3 Kanten des goldenen Kreuzes mit altgothischer Monchsschrift die Buchstaben: Hic est Spina de Corona Domini darauf gestochen sind. Die vierte Kante unten am Fufí des Kreuzes ist aber nur glatt ohne Lettern polirt.

Es sind also heutiges Tages in der Krone 17 Rubinen, 29 Rubin Palasse, 15 Sapbire, 4 Lux Saphire, und 20 Perlen.

Der Reichsapfel vom Konigreich Bóheim.

Die rundě Figur dieses konigl. Kleinods hat 4 Zoll im Durchschnitt, und ist durchaus von Gold in erhabener und verschnittener Arbeit ver-fertiget; oben uber ist das mit den von kostbaren Steinen und Perlen darauf gesezte Kreuz, 8³/₄ Zoll hoch, und 31 Zoll breit. Der in der Mitte erhabene Gúrtel auf dem Apfel enthált vier Rubinen und vier Saphire, zu 12—15 Carath, die mit emailirten Weinreben vom Grund des áuBern Stein-Kastens erhaben sind, zwischen welchen immer drei Perlen im Triangel an einen Goldpunzirten Knopfl angeniedet stehen, und mit freystehenden Weinreben Zánkerln gefaBt sind. In allem also sind an dem Giirtel 24 Perlen.

Unter dem Giirtel gegen den FuB des Reichsapfels stehet in bas relief und verschnittener Arbeit die Schopfung des ersten Menschen; diese Gruppe enthált an der vordern Seite des Reichsapfels den Schopfer an-gethan mit einem Mantel, dessen unterstes Ende ein Engel tráget; Gott giebt das Gesetz dem Adam, welcher an den Fússen von einem Strauch bedecket wird. Oben an dem Firmament rechter Hand stehet die strahlende Sonne und unten gegen den Horizont ist der abnehmende Mond im Auf-gehn; diese Vorstellung ist von der folgenden zweiter Gruppe mit Báumen abgetheilt, auf welcher rechter Hand die Uibergabe der erschaffenen Thiere oder ihre Benennung sich anschliesset, námlich: In der Mitte stehet der Schopfer, der dem ersten Menschen, alle Thiere zeiget, linker Hand stehet ein Hirsch, ein Bár, eine fliegende Taube; rechter Hand ein Hund, ein Low, ein Einhorn, und auf dem Baum ein Papagei, und endlich folget die dritte Gruppe, wo in der Mitte der Schopfer, dann Adam und Eva, an der linken Seite aber eine aufrecht gewundene Schlange, die eine Krone auf dem Kopf hat, stehet, wohin der Schopfer zeiget, und durch die Vorstellung des ubertrettenen Gebothes beiden ihr weiteres Schicksal gleich-sam anzudeuten scheinet.

Ueber dem Gúrtel auf dem Apfel scheinet wahrscheinlich die erste Gruppe an der halben Vorderseite den Propheten Samuel anzudeuten, wie

er in Bethlehem bei Isai auf GeheiB Gottes sein Opfer verrichtet, wozu er den Isai geladen, und dessen Sohn David znm Schlacht- oder Brand-Opfer zugleich mitgefuhret hať.

Die zweite Gruppe enthált den Propheten Samuel, wie er den David in Beisein seiner Bruder salbet, wo uber dem David in den Wolken der heilige Geist schwebet.

In der dritten Gruppe stehet David mit dem Schwerdt des Goliaths, wie er dem ůberwundenen Riesen den Kopf abhauet; im Vorgrund an der linken Seite stehen zwei Kriegs-Mánner, welche diese Scene betrachten, im Pespecktiv aber das IBraelitische Volk in Verwunderung; oben in den Wolken zeiget sich aber schwebend Gott Vater mit dem feurigen Schwerdt.

Auf diesem Reichsapfel ist uber diesen Vorstellungen ein Ring von ungefehr ¹/₈ Zoll angebracht, in welchem folgende schwarz emailirte Buch-staben stehen: DOMINE IN VIRTUTE TUA LAETABITUR REX, ET SUPER SALUTARE TUUM EXULT.

In oder zwischen diesem Zirkel sitzet das Postament, auf welchem das kostbahre Kreuz stehet; diese sechseckige Platte des Postaments ruhet auf sechs goldenen Sirenen, von welchen der hintere Theil des Leibes mit Petersil-Laub bedecket ist, und jede unter einem Eck sitzet; der Zwischen-raum von den Sirenen ist immer mit weis und roth eimailirten durch-brochenen Blátterchen oder kleinen Verzierungen wieder bedecket. Auf dieser Platte ist endlich eine weis emailirte Verzierung. mit Petersilien-Laub, in welchem das Kreuz des Apfels stehet.

Das Kreuz ist nach der Zeichnung ungleich breit, und hat in der Mitte, und unten am FuB des Kreuzes zwei Rubinen von ungefehr 14 Carath, in den vier Ecken sitzen aber vier Saphire, wovon der obere etwann 10 Carath, die zwei Seitensteine und der Unterstein 12—14 Carath wágen dárften. Auf den drey Ecken und den vier Vertiefungen des Kreuzes stehen sieben Perlen in gleicher Grosse; die in vier Vertiefungen angebrachte Perlen stehen erhaben auf 4 goldenen durchbrochenen und roth emailirťen Tulipanen.

Der hintere Theil des Kreutzes hat in der Mitte statt des Steines folgende schwarz emailirte lateinische Schrift auf einem ovalen Goldblátel: DEUS CELUM REGNAT ET REGES TERRE.

An den erhabenen obern und Seitentheilen sind die Verzierungen an Seitenkanten, wie am Vordertheil des Kreutzes weiB emailirt, dann folgen einige griin emailirte Laublein, die sich von allen 4 Seiten an eine Feuerflamme, welche um diese Schrift von allen vier Enden mit rother Emailie angebracht sind, anschliessen, und der FuB des Kreutzes unter-scheidet sich nur von den ubrigen 3 Seiten, daB er mit einem erhabenen Weinreben Stamm von Gold und mit blau oder griin emailirten Wein-bláttern den Schwung in die Hohe bis zur Feuerflamme nehrne.

Der Zepter.

Dieses konigl. Kleinod ist gleichfalls vom schónsten Gold, 2 Schuhe i³/₄ Zoll hoch, und oben an der Haupzierde nach anliegender Form 3³/₈ Zoll breit . . . Am FuB oder Untertheil der ersten Erhohung oder Knopf sind um den Reif von Gold rein geschnittene Lorberblátchen angebracht; dann folget die Abtheilung mit umgefasten 25 Stiick schoner Perlen . . . Der Handgrif ist flach polirt, und durch die Mahlerey auf Weinreben-Art der-gestalten emailirt, daB die Weinreben-Blátter immer mit griin und Fran-zosischblauer Emaile abwechseln, die Reben aber griin und schwarz ihren Schwung nebmen, wo am SchluB immer ein weiB emailirtes Blátchen die Verbindung der Reben umfasset, in der Mitte aber bey der Kleeblatartigen Figur im goldenen Feld am Rande die grůn und blaue Schattirung ab-wechselt. In diesen vierseitigen Kleeblatartigen Bláttern ist in der Mitte der drey Blátter, aber ganz schón ein granathroth-emailirtes und in der Mitte ein weiB emailirtes Petersil Blátchen auf 4 Seiten angebracht. Die Verbindung dieser drei Kleeblatarten wird von zwei iibereinander stehenden himmelblauen Blátchen wieder verbunden; eine Smelz-Arbeit, die zu keiner Zeit nach ihrer Art besser verfertiget werden kann.

Oben am Ende dieses Angrifs stehet der zweite Knopf mit 24 grossen Perlen, in Golddrath gefast, umwunden. In der zweyten Abtheilung des Zepters sind von Gold erhabene punzirte Zierathen auf Weinreben und Petersilien Art in bas relief; in der Mitte dieser Abtheilung sind mit einem von Gold punzirten Knopflein acht Blátter in zwei Abtheilungen, und zwar vier Blátter von granathrother Emaile und vier Blátter von weiser Emaile dergestalten angeschraubet und vernittet, daB dieser Gusto heut mit dem neuesten Geschmack in dieser Zeichnungsart vollkommen úber-einstimmt.

Die dritte Abtheilung ist mit einem von Gold gedrehten Knopfe unterschieden und schwinget sich die Fláche aus einer dickern in die schmálere Ruthe von reinem Gold; die Zierathen sind eben auf obige Art von Weinreben, und Petersil Bláttern aus einer petersilartigen Zeichnung erhoben, und auf das schónste verschnitten.

Die Vierte Abtheilung unterscheidet sich durch einen kleinern goldenen Knopf; die Fláche der Ruthe des Zepters ist gleichfalls mit der nemlichen von Gold erhabenen Weinreben-Art gezieret, jedoch in der Mitte mit zwei Ringen von Gold abgetheilet, in deren Mitte eine weiB emai-lirte Fláche enthalten ist, in welcher wieder kleine, ausnehmend schon verschnittene von Gold erhabene Blátchen stehen; die niedere Abtheilung ist etwas dicker, ais die obere, an welcher eine Art von einem Capitell sich anschwinget, wo um die Rundung 10 grosse horizontál stehende Perlen auf die von Gold in der námlichen Grosse der Peřin erhobene und freystehende Federn des Kapitells liegen, und gleichsam darauf ruhen.

Auf diesem Capitell sitzet also die letzte Abtheilung oder der Knopf des Zepters, der sich wieder in zwei Abtheilungen in die Hohe schwinget, und die Hauptzierde ausmacht.

Auf dem nieder und obern Schwung des goldenen Schneckens, welcher mit Petersil-Laubart verzieret ist, stehen oben wechselweise zwei durch-bohrte Rubinen und zwey Saphire in der Diagonál-Richtung, in allen also 4 Rubinen und 4 Saphire, und unten am obern Schnecken hángt eine grosse Perle, welche sich fast bis an den Rubin oder Saphir des untern Theils des Schneckens neiget; jeder von diesen Steinen dárfte 10—12 Carath wiegen.

Ueber dieser Zierde ruhet auf einem gedráhten Knopf eine goldene Scheibe oder Schussel, welche auf den Seitenkanten mit Lorberblátchen umwunden ist, und worauf eine goldene Vaše stehet, aus welcher eine goldene oblonge Einfassung entspringet, die einen Rubin von der schbnsten Farbe ohne Mackel zu 20 bis 25 Carath á jour gefast zum SchluB des Zepters enthált.

B. Popis korunovačních klenotů na lithografiích Ržehulových

z r. 1836

b) na vydání českém.

a) na vydání německém.

Králowská koruna česká.

Die kónigliche bohmische Krone.

Celá koruna tato gest z ryzjho

Dieselbe ist ganz von Gold, ohne Kreuz 6% Zoll, mit dem zlata, bez křjže 6 y₂ palce wysoká, Kreuze aber y⁵/₈ Zoll hoch. Ihre s křjžem ale y⁵/s palce. Šjřka od Breite vom vordern znm růck- předu k zadu obnášj 7% palce, wártigen Theile betrágt 7% Zoll.

Die Kappe ist auswendig mit roth Čepa zewně gest čerwené čjnowaným

mussirten oder geblumten Dráp a zlatými kwěty protkánjm ozdo-

ďor und inwendig mit rothem bená, uwnitř pak čerwenau tykytu

Taffet gefúttert; auch sind in- podšitá.

wendig einige gefiitterte Polster

angebracht, um den Druck der

Schwere ertráglicher zu machen.

Die konigl. Krone besteht aus vier Králowská koruna skládá se ze čtyř grossen goldenen Lilien, die mit welikých zlatých lilij, genž záwitky Quinten an den Ring befestiget na kruh korunowy upewněný gsauce, sind, und auch auseinander genom- rozebraný býti mohau. Nad každým men werden konnen. Uiber jeder záwitkem stogj rubjn pallasnj vkol-Zusammenfůgung oder Quinte steht mem položenj 8—12 karatowý. ein Rubin Pallas senkrecht, von

ungefehr 8—10 Karat. Hinter einer Za každau lilii zlatý gest oblauk, jeden Abtheilung oder Lilie ist ein drahými kamený ozdobený, genž na goldener mit Juwelen besetzter Bo- hoře na konci pod křjžem s napro-gen, welcher oben am Ende, unter těgšjm oblaukem se sbjhá. dem Kraze, mit dem gegenůber stehenden Bogen zusammen lauft.

Am vordern Theile oder der ersten Na Inj zlaté lilii gsau 2 rubíny pal-goldenen Lilie sind zwey Rubin lasnj, a 2 rubíny, z nichž prostřednj

Pallas und zwey Rubine, wovon 70—80 karatnj. der mittlere 70—80 Karat wágen

durfte. Auf der Spitze dieser Lilie Na špici této lilie stogj welká perla stehet eine groBe Perle, dann auf a na kruhu korunowém welký safir dem UmschluB oder Kronenring 70 karatnj, a po bocjch 2 welké ein groBer Saphir von ungefáhr rubjny.

Na IIhe lilii (lewé) na hoře opět perla, pod nj safir lukowý a u prostřed 60 karatnj saphir. Na kruhu korunowém u prostřed gest welký rubjn pallasnj 40—50 karatnj; pak wlewo a wprawo dwa stegné welké safjry, gako na prwnj lilii.

70 Karat und ungemein schoner blauen Farbe; beiderseits desselben sind zwey schone groBe Rubine angebracht. Auf der zweiten Lilie von der linken Seite der Krone, wenn sie auf dem Haupt stehet, ist oben wieder eine groBe Perle, unter dieser ein Lux Saphir, in der Mitte ein dicker und groBer schoner Saphir ungefáhr 60 Karat, dann auf beiden Seiten und unter dem groBen Saphir sind drei gleiche Saphire von der bezeichneten Ge-stalt angebracht. Auf dem Um-schuB oder Ring der Krone ist in der Mitte ein groBer Rubin Pallas von 40—50 Karat, dann rccnts und links zwey gleich groBe Saphire, wie auf der ersten Lilie. Auf der Na 111.tJ lilii na hoře welká gest dritten Lilie, oder am ruckwártigen perla, wlilii 5 rubinů, a dole na Theile der Krone ist oben eine kruhu korunowém tak gako napřed groBe Perle, in der Lilie fiinf Ru- weliký safjr uprostřed. Wedle wpra-binen, und unten auf dem Um- wo gsau w způsobe křjže rozposta-schluB der Krone stehet, so wie am weny 3 rubjny a 2 safjry luknj Vordertheil, ein groBer Saphir in wlewo pak 5 rubjnů 14—15 kara-der Mitte. Daneben sind rechts, towých, w těžké¹) formě.

in Form eines Kreuzes drei Rubine -

B Patrně chyba místo „téže".

und zwey Lux Saphire, dann links fúnf Rubine, in derselben Form, von ansehnlicher GroBe, zu 14—16

Karat gefasset. Die vierte Lilie Lilie IVta gest scela gako IIha. oder rechtsstehende Seite der Krone ist mit den (sic!) linken Seite gleich-formig, und mit denselben Edel-steinen von gleicher Gattung, Form und Farbe geziert, eben so der UmschluB der Krone, wie an der

ersten Lilie. Der erste Bogen am Piwnj oblauk na přednjm djlu, za

vordern Theile hinter der ersten Lilie ist mit drei Rubin Pallas, acht Smaragden dann mit vier Perlen geziert, und lauft bis unter das Kreuz. Der zweyte Bogen links enthált fiinf Rubin Pallas, sechs Smaragde und vier Perlen. Der dritte ruckwártige Bogen hat funí Rubin Pallas, sechs Smaragde und wieder vier Perlen. Der vierte Bogen rechts trágt sechs Rubin Pallas, fiinf Smaragde und vier Perlen. Diese vier Bogen laufen unter dem goldenen Kreuze zusammen. Auf der senkrechten Spitze des goldenen Kreuzes stehet ein Saphir, welcher durchgebohrt und mittelst eines durch die Mitte desselben laufenden goldenen Draths festgemacht ist. Auf die nehmliche Art sind an den beiden andern horizontálen Spitzen zwey gleich groBe Rubin Pallas horizontál befestigt. Die Mitte des Kreuzes ist durchbrochen, und darin stehet ein in der Form und in der GroBe des durchbrochenen Raumes gleichgeschnittener Saphir aus einem Štuek, ganz rein, auf welchem an der Gesichts Seite der Krone Chri-stus am Kreuz a Vantique schon erhaben geschnitten, und darinn ein Theil von der Dornenkrone Christi enthalten ist. Auf den drei Kanten des Kreuzes sind mit altgotischen Schrift die Worte: Hic est Spina de Corona Domini eingegraben. Die vierte Kante unten am FuB des Kreuzes ist aber nur glatt polirt.

Auf der ganzen Krone befinden sich 17 Rubinen 24 Rubin Pallasse, 16 Saphire, 4 Lux Saphire, 25 Smaragde und 20 Perlen von ungemein schoner Farbe und Glanz.

Zusammen 117 Edelsteine.

prwnj lilii gsa ozdoben 3 rubjny pallasnjmi, 8ml smaragdý a 4 perlami, zabjhá pod postawek křjže. Podobně i ostatnj tři oblaukowé ozdobený gsau.

Na kolmé špici zlatého křjže stogj safjr, prowrtaný a zlatým drátem w kolmé poloze udržený. Tak též rownowážná ramena ozdobena gsau pallasnjmi rubjny welkými.

Střed křjžowý gest prolomen, a w průlomu stegné wyleštený saphir weliký z gedneho kusu; na němž dle řeckého způsobu, na přjdě, Kry-stus Pán na křjži polowypuklau pracj předstawen gest.

Zde i djlek Gežišowy trnowé koruny uschowan gest; což na třech rame-néch křjže tohoto starogotickým pjsmem psáno stogj. — Čtwrté rameno dole na noze křjžowé gest gen na hladko wyleštěno.

Na celé koruně nalézá se 17 ru-bjnů, 29 rubjnů pallasních, 15 safjrů, 4 safjrů luxních, 25 smaragdů a 20 perlj neobyčegné krásy a wybor-ného lesku.

Der konigl. bóhmische Szepter.

Králowské české žezlo.

Kralowský tento klenot tež gest z neylepšjho zlata, 2 stře wjce 1³/₄ palce dlauhý, a nahoře na

Dieses konigl. Kleinod ist gleich-falls vom schonsten Gold, zwei Schuh i b/₄ Zoll hoch, und oben an der Hauptzierde 3³/₈ Zoll breit. hlavnj ozdobě 3³/₈ palce široký. Am FuBe, oder Untertheil des    Na dolegšku bunitém gsau okolo

Knopfes, sind um den goldenen zlatého obraučku čistě pracowané Reií rein geschnittene Lorberbiát- wawřjnowé Iistj; pak sleduge od eben angebracht; dann folgt eine dělenj 25 pěkných perlj; kde gedna Abtheilnng von 25 Stůck schoner 60 dukátů stogj.

Perlen. Der Handgriff ist tlach Rukogeť na hladko gest wyleštěna

polirt, mit sich kreuzenden email- s krjzugjcjm se kylmowaným re-

lirten Weinreben, deren Bláttchen, wowým; gehož listy s kylmu zele-

immer griin und franzblau, ab- nau a modrán se střjdagjce, nad

wechseln. Die Reben nehmen, grůn sebau geště wjce ozdobinek magj.

und schwarz, ihren Schwung, wo

am SchluB immer ein weiB email-

lirtes Bláttchen die Verbindung der

Reben umfasset, in der Mitte aber,

bei der ldeeblatartigen Figur, im

goldenen Felde, am Rande, die

grůn und blaue Schattirung ab-

wechselt. Indiesen vierseitigen klee-

artigen Bláttern ist, in der Mitte

der drei Blátter, ein granatroth und

ein weiB emaillirtes Petersilbláttchen

aut vier Seiten angebracht, und

durch zwei úbereinander stehende,

himmelblaue Bláttchen wieder ver-

bunden; eine práchtige Schmelz-

arbeit. Oben am Ende des Hand- Na hoře, na konci rukogetnjm, stogj griffs stehet der zweite Knopf mit druhá buňě neb knofljk se 24 per-24 Stůck groBen Perlen, in Gold- lemi zlatým drátem upewněnými, drath gefaBt, umwunden. In der a otočenými. W druhém oddělenj Zweiten Abtheilung des Scepters žežla gsau zlaté wypauklé ozdo-sind von Gold erhabene punzierte binky z rewowého a petruželnjho Verzierungen aut Weinreben und Iistj.

Petersilien Art in basrelief. In der Mitte dieser Abtheilung sind mit einen goldenen punzirten Knopfchen 8 Blátter, abwechselnd weiB und granatroth emailirt, angeschraubt

und vernittet. Geschmack, Zeich- Wkus, kreslenj a kylmowánj docela

nung und Emaillirung stimmt mit dem der neuesten Zeit vollkommen iiberein. Die dritte Abtheilung ist mit einem vom Gold gedrehten Knopíe unterschieden, wo die Dicke in den sich schwingenden Fláchen abnimmt. Die Zierrathen sind auf obige Art. Verbindungen von Reben mit Petersillaub nnd sehr schon ge-schnitten.

Der vierte Abtheilung unter-scheidet sich durch einen kleineren goldenen Knopf; die Verzierungen sind die nehmlichen von Gold mit zwei Ringen abgetheilt, in deren Mitte auf einer weiB emaillirten Fláche schon geschnittene erhabene Bláttchen von Gold stehen.

Die untere Abtheilung ist etwas dicker ais die obere, welche sich in ein Capital endigt; und in dessen sich ausschwingenden Federn ruhen in der Rundung 10 groBe horizontál angebrachte Perlen.

Auf diesem Capital stehet endlich die letzte Abtheilung des Scepters, welche die Hauptzierde ausmacht, und sich wieder in zwei Abtheilungen theilet. Die in der Abbildung beider-seits vorgestellte Zeichnung der ge-schwungenen Arabesken íindet auf allen vier Seiten statt, und konnte der Deutlichkeit wegen nicht an-gegeben werden.

Auf dem niedern und obern Schwung der goldenen Schnecken, welche mit Petersil-Laubart ver-ziert sind, stehen oben wechsel-weise zwei durchbohrte Rubinen und zwei Saphire in der Diagonál Richtung, in allem also 4 Rubinen und 4 Saphire.

Von den obern Schnecken hángt eine groBe Perle herab; welche sich

Soupis památek hist. a uměl. Praha, Hradčany. III.

se rowná nyněgšjmu 2působu ages¹) přepodiwné krásné prače. Třetj oddělen] rozeznati se dá menšjm zlatým knofljkem; ozdobiny²) wšak gsau tytéž ze zlata we 2 prsteny odděleny; 11 gegichž prostředu, na ploše bjlé kylmowané, pěkné zlaté řezané listowj stogj.

x) tak místo „a gest".

²) Zde jest český překlad zkomolen tak, že třetí a čtvrté oddělení žezla pomíchána jsou v jedno.

Dolegšj oddělenj gest tlustšj než hořegšj, genž se w hlawici končj, w gegjž perách wzletagjcjch 10 wel-kých wodorowne postawených perlj se nalézá.

Na hlawici (capital) stogj konečně poslednj oddělenj žezla; což i pospolu ozdobau celého žežía gsauc, opět we 2 oddělenj se ljšj.

Wykreslené pnaucj se arabesky na všech 4rech stranách se nacházegj.

Na dolegšjm a hořegšjm záwitku zlatých ulitek (Schneken) stogj 4 rubjny a 4 safíry.

Z každé uíitky wisj perla welká, 10—12 karátuj.

Nad tauto okrasau spočjwa, na einem gedrehten Knopf eine goldene wystraužené buni, zlatá mistička, Scheibe oder Schussel, welche an genž na stranjch hranách listjm den Seitenkanten mit Lorber- wawřjnowým obtočena gest. Na bláttchen umwunden ist, und worauf mjstičce stogj zlatá nádobka, a ta eine goldene Vaše stehet; ans welcher chowá w swem lemu zlatopnaucjm, eine goldene oblonge Einfassung co záwěrek, geden rubjn barvy entspringt, die einen Rubin von neykrásnegšj, bez chyby, wážjcj der schonsten Farbe, ohne Fehler 20—25 karatu á jour. zu 20—25 Ka'rat á jour gefaBt, zum SchluB des Scepters enthált.

fast bis an den Rubin oder Saphir des untern Schneckens neiget; jeder von diesen Steinen diirfte io—12 Karat wiegen.

Uiber dieser Zierde ruhet auf

Der konigl, bohmische Reichsapfel.

Králowské české gablko.

Der apfelformige Korper dieses

Gablkowité tělo tohoto králow-kóniglichen Kleinods hat vier Zoll ského klenotu ma 4 palce w prů-iin Durchmesser, ist von Gold, in měru; gest ze zlata wypuklé a ře-erhabener und verschnittener Arbeit zebně zpracowáno, a nese na te-verfertiget, und trágt ein mit kost- menu swém drahý křjž, drahými baren Edelsteinen und Perlen darauf kameny a perlami ozdobený, genž gesetztes Kreuz, welches 4³/₄ Zoll 4³/₄ palce wysoký a 3^4 palce šsiroký hoch, und 3x/₄ Zoll breit ist. Der in gest. Wywyssený pas, genž okres der Mitte des Apfels erhabene Giirtel gablka dotčeného obgjmá, má 12—15 enthált vier Rubine und vier Saphire karátové 4 rubjny a 4 afiry, genž zu 12—15 Karat, die mit emailirten čnj kylmowaným rewowjm od spodu Weinreben vom Grund des Stein- čepky drahokamé. Mezi těmito lastes erhaben stehen, und zwischen wždy po třech perlech w trog-welchen inimer drei Perlen im Drei- uhel postawených nanegtowáno na eck, an einem goldpunzirten Knopf- zlatý ěekaněný knofljček, což wždy chen angenietet und mit freiste- prosto stogjcjm rewowjm zlatým henden goldenen Weinranken ge- obstaweno gest. faBt sind.

Unter dem Gůrtel des Reichs-

Pod pasem řjšského gablka w po-apfels sind in bas relief und ver- lowypukle a řezané práci nalezagj schnittener Arbeit Darstellungen aus se předstawenj za starého zákona: der biblischen Geschichte des alten stwořenj swěta, slunce a měsjce, Testaments; die Weltschopfung, prwnjho člowěka Adama a Ewy, Sonne und Mond, die ersten Men- had, rozljčna zwjřata a rostliny, schen Adam und Eva, die Schlange, dann verschiedene Thiere und Báume

dargestellt. Uiber dem Gůrtel auf Nad pasem gsau opět předstawenj der obern Fláche des Apfels zeigen ze starého zákona pomazánj Davida sich wieder Gruppirungen aus der na králostwj; prorokem Samuelem, Geschichte des alten Testaments; pak přemožen] welikana Goliasse, die Salbung Davids durch den a přitom lid Israelský, a wogjnstwo. Propheten Samuel, die Uiberwin- Nad těmito představenjmi menssj dung des Riesen Goliath; dabei pásek se nalézá, na němž následu-das isralitische Volk und Kriegs- gjcj napiš, literami černokylmo-Mánner aus der alten Zeit. Uiber wanymi psaný se čte: Domine in dieser Vorstellung ist ein kleiner virtute tua laetabitur rex, et super Ring auf der Hohe des Reichsapfels salutare tuum exultabit. angebracht; in welchem folgende mit schwarz emailirten Buchstaben eingegrabene Worte stehen: Domine in virtute tua laetabitur rex, et super salutare tuum exultabit.

Střed toho pásku zaugjma pod-

Zwischen diesem Ring ist das goldene Postament des kostbaren stawek drahého křjže. •

Kreuzes angebracht.

Die Platte des Postaments ruhet Plaska podstawečnj spočjwa ssestj mit den sechs Ecken auf sechs rohy na ssesti zlatých ochechuléch, goldenen Sirenen, deren Leib sich gichž tělo w arabesky petruželo-in Arabesken von Petersil-Laub wého listj se konej, a mezi nimiž endigt, und zwischen welchen der prostora wždy ljstky bjle a čerwene Raum immer mit weiB und roth kymowanými wyplněná gest. Na emaillirten durchbrochenen Blátt- dotčene plosce stogj křjž w ozdobe-chen ausgefiillt ist. Auf dieser Platte něné z bjle kylmowaného listj se-stehet in einer weiB¹) emaillirten    stawené.

Verzierung von Laubwerk das Kreuz.

U prostřed křjže a na pod-stawci stogj 2 rubjny 14 karatowé, w 4 rozjch křjžowých ale 4 rubjny

In der Mitte des Kreuzes und am FuBe desselben stehen zwei Rubíne von ungefehr 14 Karat,

in den vier Ecken aber vier Saphire,    z nichž hořegssj    asi    10    karátů,    ti

wovon der Obere beinahe 10 Karat,    dwa postranj    a¹)    dolegssi    12—14    ka-

die zwei Seitensteine und der Unter- rátu wažegj. Na třech oných křj-stein 12—14 Karat wiegen dúrften. žowých rozjch we 4rech onych Auf den drei Ecken und den vier Ver- prázdninách stogj 7 perlj stegno tiefungen des Kreuzes stehen sieben welkých. Perle wypukle čnj za 4 zla-Perlen in gleicher GroBe. Die in den tých černě kylmowaných tuli-Vertiefungen angebrachten Perlen    pánků,

sind erhaben auf vier goldenen

„wei“.

ů Originál má místo ,,weifí" pouze

x) V orig. nezřetelné.

und roth emaillirten Tulpen an-

gebracht. Der riickwártige Theil Zadnj strana křjže, uprostřed, mjsto des Kreuzes hat in der Mitte, kameně wegčitj má zlatý lj stek s na -statt des Steines, ein ovales Gold- sledugjcjm černě kylmowaným ná-bláttchen mit folgender schwarz písem Deus coeíum regnat et reges emaillirten Schrift: Deus coelum terrae. regnat et reges terrae.

Na konej ch kříže ozdobinky po-

An den Enden des Kreuzes sind

die Verzierungen der Seitenkanten stranjch hran, gako na přednjm wie am Vordertheil des Kreuzes djlu křjže, gsau bjlé kylmowané; weiB emaillirt; dann folgen einige pak nasleduge několik zeleně kylmo-grun emaillirte Bláttchen, die sich waných ljstků, genž ze wssech von allen vier Seiten an eine mit 4 stran plamen čerweně kylmo-rothem Emaile um Schrift ange- waný okolo dotčeného pjsma ob-brachte Feuerflamme anschlieBen. stupugj.

Spodek křjže gen tím od ostat-scheidet sich nur von den ubrigen njch 3 stran se ljssj, že kmenem drei Seiten, daB er mit einem erha- réwowým zlatým 5¹) listjm modře benen Weinreben-Stamme von Gold, a zeleně kylmowaným až ku ohnjmu dann mit blau und griin emaillirten plamenu strmj.

Weinbláttchen bis zur Feuerflamme -

Der FuB des Kreuzes unter-

sich hinaufschwingt.

h V rukopise, jejž lithograf měl před sebou, bylo nepochybně ,,pak“; lithograf četl mylně ,,pět“ a napsal číslici 5.

C. Popis korunovačních klenotů Dra Legis-Gliickseliga v díle „Aktenmássige Darstellung des konigl. bóhmischen Erbhuldigungs-, i Belehnungs- und Kronungs-Ceremoniels“.

(1836.)>)

Die Krone.

Die gegenwártige Karolinische Krone ist durchweg vom feinsten Golde und besteht aus vier groBen Lilien, welche durch Quinten rund zusammengefiigt und mit vier Goldreifen versehen sind, die im Scheitel-punkte zusammen laufen, wo zugleich ein goldnes Kreuž aufgesetzt ist. Sie ist sammt dem Kreuze 7⁵/₈, ohne dasselbe 5 Zoll hoch, und hat einen Durchmesser von 7% Zoll. Die Kappe besteht aus rothgeblumtem Gold-stoff (Dráp ďor), auch ist der Stirnreif innen mit rothem Taffet ausge-polstert. Ueber einer jeden der vier Quinten oder Bindungen ist ein sen-krechter BalaB (Rubis balais) von 8—10 Karat angebracht; diese Quinten aber bezwecken auBerdem eine kopfgerechte Fugung der Krone, indem man sie durch einen Druck verengern oder erweitern kann. Die erste groBe Lilie, welche die Vorderseite der Krone bildet, ist gleich allen iibrigen, theils mit rohen, theils mit geschliffenen Edelsteinen besetzt. Der Unter-satz der Lilie, oder das vordere Viertel des Stirnreifs, hat zwei groBe Rubine und zwischen diesen einen noch groBeren Saphir von 70 Karat. Im Mittel-punkte der Lilie selbst glánzt ein bis 80 Karat schwerer Rubin, und uber demselben gleichfalls ein solcher; in den Seitenbláttern aber stehen zwei flach geschliffene RubinbalaBe, wáhrend eine groBe Perle die Spitze der Lilie ziert. Der hinter dieser ersten Lilie zu dem Kreuz laufende goldne Reif ist von ziemlicher Breite, mit drei BalaBrubinen, 8 Smaragden und

1) Autor popisu svému předesílá tato slova: ,,Nunmehr wollen wir es selbst versuchen, die bóhmische Krone zu schildern, wie sie ist; indem wir dabei die auf Autopsie beruhenden Notizen des Ritters von Bock und Pollach zu Grunde lege n.“

4 Perlen besetzt. Die beiden Seitentheile der Krone, sammt den Kreuz-bogen hinter denselben, sind einander vollig gleich; auí jedem Viertheil des Stirnreifes námlich befinden sich zwei groBe Saphire, zwischen welchen ein kleinerer, lánglicher BalaBrubin von circa 50 Karat liegt. In der Mitte jeder Lilie strahlt ein groBer achteckiger Saphir, dar uber ein rundlicher Lnchs-Saphir und darunter abermals ein Saphir von ovaler Form; die Seitenblátter der Lilien sind mit je einem rechteckigen, querliegenden Saphir von 60 Karat Schwere, die Spitzen der Lilie mit einer Perle besetzt. Die rechten und linken Goldreifen oberhalb der Kappe enthalten jeder: 6 BalaBrubine, 5 Smaragde und 4 Perlen. Die Lilie an der Hinterseite der Krone hat funí in symmetrischer Kreuzform angebrachte Rubine, und an der Spitze, wie iiberall, eine Perle. Der Untersatz oder Stirnreii hat in der Mitte einen groBen Saphir, rechts íiinf Rubine, links aber 3 Rubine und Luchs-Saphire,¹) sámmtlich zu 14—16 Karat. Der hintere Kreuzbogen endlich weis’t 5 BalaBe, 6 Smaragde und 4 Perlen auf. Das auf dem Scheitel der Krone stehende, 2⁵/s Zoll hohe Kreuz ist von Gold; auf seiner Spitze findet sich ein senkrechter Saphir, an den áuBersten Seitenarmen endlich sind zwei gleich groBe einformige BalaBrubine horizontál aufgesetzt. Dieses Kreuz ist in der Mitte durchbrochen und in diesen Raum ein kleines, aus einem Saphir geschnittenes Crucifix eingelegt, das einen Theil von der Dornenkrone Christi enthált, und weBhalb auch auf den Kanten des goldnen Kreuzes in Monchsfraktur die Worte: Hic est spina de corona Domini, eingravirt sind.

Die Gesammtzahl der in der bohmischen Krone enthaltenen Juvelen ist also ein hundert und elf; darunter: 17 Rubine, 30 BalaBe, 25 Smaragde, 15 Saphire, 4 Luchs-Saphire und 20 Perlen.

Der Kunststyl der Krone ist einfach und alterthiimlich, besonders was den Schliff und die Fassung der Steine betrifft; und es ist kein Grand zu der Vermuthung vorhanden, daB diese Karolinische Krone jemals wáre iiberarbeitet worden, wie dies mit dem Reichsapfel und Scepter der Fall war.

Auch das, oberhalb mit dem Landes- und Kronwappen Bohmens versehene Futteral unserer Krone ist sehr alterthiimlich. Man hat neuerlich folgende Inschrift an demselben entdeckt, welche in rothen, gothisch-lateinischen Versalien um das Ganze herumláuft: Anno f Domini M. CCC. XLVII. Dominus Karolus Romanorum rex et Bohemie 'j* rex me fecit ad honorem Dei et beati Wenceslai Martiris gloriosi. .

Der Reichsapfel.

Der gegenwártige bohmische Reichsapfel ist, gleich dem Scepter, um einige Jahrhunderte jiinger ais die Krone. Beide haben ihre jetzige

x) Počet lux-safírů v textu patrně chybou tisku vynechán, ale ze sumárního počtu autorova vysvitá, že tu měla stá ti číslice 2.

Gestalt unter Rudolph dem II. erhalten; indem dieser kunstsinnige Regent, welcher seine Schatzkammer mit unzáhligen Kunstwerken bereicherte, welcher zahlreiche Goldschmiede und Edelsteinschneider bescháftigte und fur die Letzteren eigene Schleif- und Poliermůhlen bei Prag unterhielt — zu Ende des XVI. Jahrhunderts auch eine Renovirung des Scepters und Reichsapfel vornehmen lieB. Daher die durchaus verfeinerte Technik dieser beiden Kleinodien, die zierlichen Facetten der Steine und Perlen, die kunstreichen Sculpturen, woraus, so wie aus der modernen Lapidarinschrift des Reichsapfels, auf ein uns náher liegendes Zeitalter geschlossen werden muB.

Der Rudolphinische Reichsapfel ist ganz von gediegenem Gold, fein modellirt und auf dem Mittelring und Kreuze mit Juwelen besetzt. Er hat 4 Zoll im Durchmesser und sammt dem Kreuz 8³/₄ Zoll Hohe. Der mittlere Ring oder Gúrtel enthált 4 Rubine und eben so viele Smaragde; zwischen diesen Steinen sind je drei (also im Ganzen 24) Perlen angebracht und deren Fassungen mit emaillirten Weinreben verziert. Die Skulptur auf der obern Halbkugel zerfállt in drei Gruppen:

a)    Der Prophet Samuel salbt den David im Beisein seiner Brúder; daruber schwebt in Wolken der heilige Geist;

b)    David haut dem uberwundenen Goliath mit dessen eigenem Schwerte den Kopf ab; im linken Seitengrunde stehen zwei Kriegsmánner, im Hintergrunde das israelitische Volk, die Scene mit Verwunderung be-trachtend; in den Wolken schwebt Jehovah mit dem feurigen Schwerte;

c)    der Prophet Samuel, in Bethlehem auf Gottes GeheiB sein Opfer verrichtend; Isai und dessen zu opfernder Sohn David sind dabei gegen-wártig.

Auf einem zuoberst um das FuGgestell des Kreuzes gezogenen, ungefáhr ¹/₈ Zoll breiten Ringe lies’t man die Inschrift: Domine in vir-tute Tua laetabitur rex, et super salutare Tuum exult.

Die untere Halbkugel enthált gleichfalls eine in drei Gruppen abge-theilte Sculptur, welche zusammengenommen die Schópfung des ersten Menschen darstellt:

a)    der Schopfer, angethan mit einem Mantel, dessen Enden ein Engel trágt, gibt das Gesetz dem Adam, der an den FiiBen mit einem Strauche bedeckt ist; rechts am Himmel strahlet die Sonne, unten am Horizonte sieht man den abnehmenden Mond;

b)    Gott ubergibt den ersten Menschen die erschaffenen Thiere, links den Hirsch, den Bár und eine fliegende Taube, rechts den Hund, den Lowen, das Einhorn und auf einem Baume den Papagei; die ganze Gruppe wird von der vorigen durch Báume abgesondert;

c)    Gott zeigt dem Adam und der Eva den verbotenen Baum, auf welchem sich eine gekronte Schlange emporwindet.

Das Kreuz des Reichsapfels ruht auf einer sechseckigen Platte, welche mit eben so vielen goldnen, in Arabesken auslaufenden Nymphen umgeben ist; der Zwischenraum von einer Nymphe zur andern ist mit weiBer und rother Emaillirung geziert, welche iiberhaupt auf allen Extremitáten des Kreuzes reichlich angewendet ist. Die Vorderseite des Kreuzes enthált sowohl in der Mitte ais am FuBe einen Rubin von ungefáhr 14 Karat; die vier um den Rubin herum eingesetzten Saphire haben ungefáhr 12 Karat. Die Ruckseite des Kreuzes weis’t in der Mitte, anstatt des Steines, ein ovales Goldblatt auf, welches folgende schwarz emaillirte Inschrift enthált: Deus celum regnat et reges terre.

An den áuBern Enden und in den vier innern Winkeln des Kreuzes prangen sieben gleichgroBe Perlen, wovon die letztern auf vier durch-brochenen, rothemaillirten Arabesken ruhen. Die Kanten des Kreuzes sind allenthalben mit weiB, blau, roth und grůn emaillirten Weinbláttern und Ranken verziert.

Das Scepter.

Das koniglic.h bohmische Scepter ist mit dem Reichsapfel von gleichem Alter — ohne Zweifel also Rudolphinisch, was auch durch den Kunststyl selbsť bestátigt wird.

Unser Rudolphinisches Scepter ist von Gold, mit theilweise email-lirter Arbeit; es hat eine Lánge von 2 Schuh i³/₄ Zoll, die Breite des Auí-satzes ist 3% Zoll. Seine drei Hauptstiicke sind folgendermaBen geformt:

Der Griff ist zu beiden Seiten von breitern und schmálern Reifen begrenzt, wovon die mittelsten, die zugleich am meisten hervorragen, mit Perlen (der erste mit 25, der andere mit 24 Štuek) besetzt sind. Der ůbrige Griff ist flach polirt und mit buntfarbig emaillirten Bláttern und Weinranken ausgelegt.

Das Rohr des Scepters besteht aus mehreren, oben immer schmáler zulaufenden Abtheilungen. Hier ist Alles reliefartig modellirt, und unter die Arabeskenformen mancher feine Zierrath von Email eingemischt.

Der Kopf oder Aufsatz ruht auf einem Kapital, welches rings mit 10 groBen Perlen, zwischen denen Goldblátter herausragen, eingefaBt ist. Dieser Kopf besteht eigentlich aus vier zart gewundenen Schnecken, deren SchluB ein á jour gefaBter, oblonger Rubin von 25 Karat Schwere bildet. Jede Schnecke hat in der Mitte eine groBe Perle, und auf dem untern und obern Laubwerke in symmetrischer Vertheilung einen Rubin und einen Saphjr, in der Schwere von 10 bis 12 Karat.

Die Dessins sind uberall geschmackvoll gewáhlt, und die gesaminte Gold-, Email-, und Juwelen-Arbeit auf das reinste und kunstvollste aus-gefiihrt; so aaB es heutzutage nicht mehr ůbertroffen werden kann.

Úvod

I—VII

I. Část historická...................

II. Část popisná....................

A.    Nej starší popisy korunovačních klenotů ......

B.    Popis korunovačních klenotů z r. 1866    ......

C.    Literatura popisová a vyobrazení.........

Literatura ...................

Seznam dosavadních zobrazení korunovačních klenotů

1—26

26—70 26—30 3°—32 32—35

32

33

D. Popis korunovačních klenotů Korunovační klenoty vůbec

1.    Koruna královská

Čepička .....

Pouzdro koruny

2.    Žezlo ......

3.    Jablko říšské . . .

4.    Roucho korunovační

36—70

36

3&

55

55

57

61

III. Přílohy.

A.    Popis korunovačních klenotů Josefa Ferdinanda ryt. z Bočku a Pollachu

z r. 1791    ...........................

B.    Popis korunovačních klenotů (německý a český) na lithografiích Ržehu-

lových z r. 1836    .......................

C.    Popis korunovačních klenotů Dra Legis-Glůckseliga z r. 1836 ...    85

71—88.

7r

77

SEZNAM TABULEK.

Ku str*

I. Koruna. Trojbarvotisk dle autochromu II. Koruna. Světlotisk...........

Tab.

Tab.

Tab. III. Koruna. Světlotisk Tab. IV. Žezlo. Světlotisk Tab.

Tab. VI. Jablko. (Pohled ze zadu). Světlotisk Tab. VII. Jablko. (Pohled se strany). Světlotisk

V. Jablko. (Pohled ze předu). Světlotisk

C\ 0\ On 00 po <ri ro >j-)

www

OOO

r

í

■

zachování obzvláště záleží. Vytčen tu programm úmorné drobné práce pro celá takřka pokolení pracovníků, práce však nevyhnutelné, aby se mohlo na jisto postaviti, jak umění výtvarné v království Českém se vyvíjelo, odkud první motivy přicházely, jak se vytvářely, jakou měrou umělci cizí zde spolupůsobili, a co přímo z ciziny k nám bylo přivezeno; neboť jen podrobnou znalostí všech památek umění může se dojiti k ocenění vývoje tohoto umění neboli ku správným jeho dějinám. Mimo tento theoretický, velice žádoucí výsledek možno však i očekávali, že podrobné poznání, jak se umění u nás vyvíjelo, nezůstane bez účinku na umělce výtvarné, jakož i na správu zemskou a veřejnost naši, aby zachovány byly ony památky, jež pro vývoj umění domácího j'jou zvláště charakteristické a naprosto zasluhují, aby byly ušetřeny a zachovány.

Archaeologická kommisse sestoupila se poprvé 8. května 1893, podala velesl. výboru zemskému dobré zdání o zachování památek domácího umění výtvarného a starožitností domácích vůbec, sjednala svá organisační pravidla a rozdělila se v odbory: praehistorický, historický a lidový. Jakožto přední úlohu vytkla si zdělati Soupis památek historických a uměleckých v království Českém, snesla se na příslušných pravidlech a vyslala své delegáty do jednotlivých okresů. Dosud vyšlo třicetšest dílů Soupisu. Zvláštní pořadí tvoří Soupis král. hlav. města Prahy, jehož část, obsahující Soupis chrámu sv. Víta, pokladu Svatovítského a knihovny kapitulní, podána již veřejnosti.

Přední zásluhu o rychlé uskutečnění podniku tak vážného má zemské zastupitelstvo království Českého, které nejen poskytlo nezbytné podpory hmotné, ale i zvláštními oběžníky praesidiálními doporučilo podnik ten úřadům samosprávným v příslušných okresech; také veledůstojné konsistoře vřelým doporučením podporovaly práce, jež ostatně i širší obecenstvo provázelo zájmem, porozuměním i všestrannou podporou.

S obzvláštním uznáním sluší podotknouti, že i peněžitá pomoc z okresů zkoumaných na důstojné vydání soupisu se dostavila. Soupis památek Pražských umožňuje značná subvence, kterou k tomu účelu poskytuje král. město Praha.

Do soupisu jsou pojaty:

1.    památky praehistorické krátkým označením;

2.    památky umění stavitelského, sochařského, malířského od románské doby do polovice XIX. století; předměty uměleckého průmyslu, pokud nejsou v majetku soukromém; stávby historickv důležité, jako hrady, opevnění, mosty a j.

Soupis vydáván jest jazykem českým i v překiadě německém pro každý politický okres zvlášť. Ke skupinám okresů podle starodávných krajů přidána bude úvodní stať o památkách lidového umění, a zároveň uvede se příslušná literatura. Při popisování ustanoveno šetřiti největší stručnosti.

r»StíX

WYDZIALY POLITECHNICZNE KRAKÓW

BIBLIOTÉKA GLŮWNA

PUBLIKACE ARCHAEOLOGICKÉ K08VIMI

SOUPIS PAMÁTEK HISTORICKÝCH A UMĚLE*

Svazek

L. inw.

I. Politický okres kolínský. Napsal 1 obyčejném K 3—na papíře ve'

II. Politický okres lounský. Napsal 1

píře obyčejném K 2-40, na papíie vennovem .....

III. Politický okres setilčanský. Napsali Dr. A. Podlaha a Ed. Šittler IV. Politický Okres roudnický. Napsal Dr. Bohumil Matějka . .

V. Politický Okres milevský. Napsali Dr. A. Podlaha a Ed. Šittler

VI. Politický Okres mělnický. Napsal Dr. A. Podlaha.....

XVII. Politický Okres domažlický. Napsali Ferdinand Vaněk a Dr. Karel Hostaš

Druk. U. J. Zam. 356. 10.000.

o-uu

4-30

7-40

6-80

Hostaš: Soudní

.    6-50

2-50

XVIII. Politický okres pelhřimovský.. Napsal prof. Josef Soukup    . . 11-50

XIX. Politický okres kralo-hradecký. Napsal Antonín Cechner . 7-80 Soupis král. hlav. města Prahy. Hradčany. Poklad svatovítský.

Napsali Ed. Šittler a Dr. Ant. Podlaha ......... ,

Soupis král. hlav. města Prahy. Hradčany. Knihovna kapitulní.

Napsal Dr. Antonín Podlaha .... *..........

Soupis král. hlav. města Prahy. Chrám Svatovítský. Napsali Dr. Ant. Podlaha a arch. K. Hilhert ....

XX. Politický Okres slánský. Napsal Ferdinand. Vele XXI. Politický okres mladoboleslavský. Napsal XXII. Politický okres poličský. Napsal Zdeněk Wirtli

,, XXVIII. Politický okres Vinohradský. Napsal Dr. Antonín Podlaha . . 9—-XXIX. Politický okres litornyšlský. Napsali Dr. Bohumil Matějka, Josef

Štěpánek a' Zdeněk Wirth ................

XXX. Politický okres stříbrský. Napsali Jaroslav Kamper a Zdeněk

,,    XXXVI.    Politický    okres    rakovnický. Díl I. Hrad Křivoklát.    Napsal

Antonín Cechner

Frant. Barcš

13-50

. - 17-50 . - 14-70 . . 15—

6-40

6-20

5-50

18—-

7-50

15—•

Svazek

SOUPIS LIDOVÝCH PAMÁTEK V KRÁLOVSTVÍ ČESKÉM.

I. Lid na Hlinecku. Podává Dr. Karel V. Adámek . . .

Tiskem Aloisa Wiesnera v Praze, knihtiskaře České Akademie císaře Františka Josefa pro vědy, slovesnost a uměni a c. k. české vysoké školy technické v Praze.

7 •5.'.

y

s

i

\

■

\

. . Ž

v>/'y

' -    ' -    t*\

■

>■

!

*

i

N

-■ . ^

■> /

'***

: i

\ \

*

'

v.

I

{

yt'

!

(

>

/

\

<

v

\

áf

*

—-

\

- ;•

/

- •

i

f

i

• <

v /

/

• " \ .

i

>

■—

.

f*

'

t

*

*

/

l

/

\

í

\

í

4

/

/

v

I

/

■

WYDZIALY POLITECHNICZNE KRAKÓW

Bibliotéka Polítechniki Krakowskiej

■g fliuiiiiHWiiiaj

5J 111-307272

Kdn., Czapskich 4 — 678. 1. XII. 52. 10.000

l*

t\

Bibliotéka Politechmki Krakowskiej

100000301119