ililiil

i:

í-í::

■

•.v.v-

g

lllli

: i:: V -SS-

íii

. .

:;í

p-

' :

gsg

i!i:

yy

- • V >

:>:

rí

•-V:

:C

ÿ: ;

:

.í

M?:

m

||»|||i'

ÉÈA

m

m

:.

Sgl

as

í-iíH

5335

lî-'y!:

jgü

"V

;1

;í;

: '/

■

;SÍ

Hl

■ ’i

Slfc::

p:

üysggs

. -

!k;:;:!í;íí;í

fp-

p:

;• ■-

ÜS : : : *

•:.

1;

s~

is;

III

:r

ISs

m

“í

•<:

m

M

. y •

s

m

:• :

ss

.

£v

I

SS.

|i

is

P

M

■3

:■■. • •

SS; y

-•-

jÉsSÊiœl

\

I

t

/

ZìALY POLITECHNICZNE KRAKOW

minister kiacn

BIBLIOTÉKA GLÓWNA

inw.

'ELEM.

ÜÏAKOKLAT1 KÉZIKÖNYV.

írta:

PÉCE JÓZSEF.

A MÁSODIK KIADÁST ÁTDOLGOZTA:

PÉCE BÉLA.

(161 ábrával.)

Ára: 4 korona.

LÌ

I1J 574

BUDAPEST

TALLAS RÉSZVÉNYTÁRSASÁn NYOMDÁJA 1918.

. Hir. földmivelésügyi minister kiadványai:

..aphatóka m. kir. földmivelésügyi ministeriumban. lelkészeknek, tanítóknak és községi jegyzőknek — a meddig a készlet tart — ingyen küldetnek meg, ha ezen kérelmükkel egyszerű levélben vagy levelezőlapon a ni. kir. földmivelésügyi ministe riunì könyvtárához fordulnak.

Rövid útmutató a kukoriczamoly ellen való védekezésre.

Rövid útmutató az óvantag ellen való védekezésre.

Rövid útmutató acsikoshátu bnzalégy irtásara.

Tagosi isiink.

Törvényjavaslat a telepítésről, útmutatás a cserebogár irtására. Utmntatás a riigyfuró bogarak irtá-

Utmutatás a gyümölcsfák kártékony hernyóinak irtására.

Útmutatás a drótféreg ellen való védekezésre.

Útmutatás a fenyögubacstetu irtására. Útmutatás gabonazsizsik irtására-Útmutatás a zsizsikes borsó és lencse fertőtlenítésére.

Útmutatás a szölőoltvány-iskoláknak kártékony rovaroktól való megvédésére.

Útmutatás az almamoly irtására. Útmutatás erdei facsemeték nevelésére és az azokkal «-J.Ó bánásra. Útmutató a ezukor- és takarmányrépát pusztító bogarak irtására. Útmutató a darazsak irtására. Útmutató a honvédbogár ellen való védekezésre.

Útmutató a paizstetvek irtására. Útmutató a lótetii ellen való védekezésre.

Útmutató a veresnyakn árpabogár irtására.

Útmutató a mezei poczkoknak foszfor-pillulákkal való irtására.

Útmutató a fontosabb rovarirtó anyagok alkalmazására.

Útmutató a vetési bagolypille irtá-

Biblioteka Politechniki Krakowskiei -tapillangó hernyói*

A dinnyetermesztés.

A «Méhtenyésztés» vezérfonala.

A nemesfüz termelése.

Alapszabályminta a pinezeszövetkeze-tek részere.

A szölöolt lányoknak elöhajtással való előállítása.

Az nj bortörvény kis kátéja.

Borhamisításnak és hamisított bor forgalomba hozatalának tilalmazá-sáről szóló 1908 : XLVII. t.-cz. s annak végrehajtása.

Előzetes tájékoztató a lóherepusztitó apionczok irtására.

Előzetes tájékoztatás a gyümölcsfa-karbolinenm kertgazdasági alkalmazásáról.

Fatenyésztés. MI. kiadás, figyelmeztetés a Dél Amerikából behnrezolt rizszsizsik tárgyában.

Madárvédelem a kertben.

Nemes fűz termelése.

Kövid útmutató a feketetiicsök irtására.

Rövid ntmutató a réti gyapjas pille ellen való védekezésre.

Rövid útmutató a fekete bnzalégy ellen való védekezésben.

Rövid utinut;: tóa (irkálóhogár irtására.

Rövid-utmutató a hamvas vinczellér-bogár irtására.

Rövid útmutató a kendermagbogár irtására.

Rövid útmutatás a csalogató vetések alkalmazására és a hesszeni légy ellen való védekezésre.

Rövid útmutatás a gabonafutrinka ellen való védekezésre.

Rövid útmutatás a mezei egerek irtására.

Rövid útmutató a sörárpa terinec»-tésére.

i keresésére és

Rövid ntmuta sára.

de szölömolyok s a ■iára.

Rövid ntinutat virágzása e Rövid ulmutat

í

tó

lì

Mé

Sua

m

iSS

mim

gfgg

¹⁹¹⁸- Veröffentlichung des hgl. ung. Ackerbauministers.

No. l.

DEICHVERTEIDIGUNG

PRAKTISCHES HANDBUCH

VON

JOSEF PÉCH

IN ZWEITER AUFLAGE BEARBEITET

VON

BÉLA PÉCH (MIT 161 ABBILDUNGEN)

»An

dt

BUDAPEST

BUCHDRUCKEREI AKTIENGESELLSCHAFT PALLAS

»•'S

%•,

j ^ V ' ' A ,<) v Kü.ViCÔY/

V:

ïfclO

vV

INHALT.

Beite

Vorwort zur zweiten Auflage___

Vorwort zur ersten Auflage......

11

Vorbemerkungen.

§ 1. Hochwasser und Schutzdeich ... ............

§ 2. Druck des Hochwassers ..................

§ 3. Durchsickerung des Hochwassers ............

§ 4. Wellenbewegung des Hochwassers ... .........

§ 5. Einfluss des Deichmaterials auf die Deichverteidigung § 6. Einfluss der Bauweise der Deiche auf die Deichverteidigung ..............................

§ 7. Abmessungen der Deiche (Deichquerschnitte)

§ 8. Allgemeines über die Deichverteidigung......

§ 9. Verteidigungsmaterial und Werkzeuge.......

§ 10. Beginn und Abschluss der Deichverteidigung ...

17

18

20

23

31

35

4L

50

58

66

a) Verteidigung gegen Wellenschlag.

§ 11. Allgemeine Bemerkungen ......... .........

§ 12. Verteidigung normaler Deiche gegen Wellenschlag

§ 13. Scheren- oder Zangenpfählung ...    ............

§ 14. Schuppenartige Verkleidung ...............

§ 15. Verkleidung mit Reisig ...    ...    ...    ... .........

§ 16. Verkleidung mit Stroh ..................

§ 17. Rollende Verkleidung nach Desiderius Buday......

§ 18. Reihenpfählung ... ... ......... .........

§ 19. Reihenpfählung bei Verwendung von Maisstroh ... § 20. Reihenpfählung bei Verwendung von Reisig § 21. Deichverteidigung mit Malina’schen Matten ......

69

70

70

73

75

79

82

85

87

88

Seite

§ 22. Deichverteidigung mit treibendem Rohr- und Schilfhäcksel ......

...... 94

§ 23. Deichverteidigung mit Andreas Endre’schen Reisigflössen

......• 97

101

§ 24. Faschienenflösse von Konstantin Küzdényi § 25. Verteidigungsmatten von Julius Malina ...

§ 26. Verteidigung der Deiche von geringeren Abmessungen 113 § 27. Deich Verteidigung mit Stroh, Schilf, treibendem Material und Unkraut aller Art ......

§ 28. Deichverteidigung mit strohigem Dünger ...... 115

§ 29. Deichverteidigung mit Maisstroh § 30. Deichverteidigung mit Stroh, Brettern und Pfählen 116 § 31. Deichverkleidung mit Stroh, Brettern und Pfählen... 120 § 32. Deichverteidigung mit Stroh und Erdsäcken... ...

§ 33. Deichverteidigung mit mehreren Reihen aus Stroh,

Reisig und Pfählen erzeugten Wandungen ......123

......105

... 116

121

b) Verteidigung gegen das Überlaufen der Deiche.

§ 34. Allgemeine Bemerkungen

§ 35. Aufkadungen in Form von Streckdeichen ......

§ 36. Aufkadungen in Form von Krippendeichen ......132

§ 37. Aufkadungen in Form von Krippendeichen mit aufgelegten Streckdeicheh . '

......125

127

......135

c) Verteidigung gegen Deichsickerungen, Quellungen und Deichrutschungen.

138

142

... ... 147

§ 42. Behebung der Sickerungen mittels Dammerde und kurzer Bretter... ...

149

§ 43. Behebung der Sickerungen mittels Erdsäcken ...

§ 44. Behebung der Sickerungen mittels Dammerde und Bretter

Seite

§ 45. Behebung der Sieckerùngen mittels Dammerde und längerer Bretter

§ 46. Behebung der Sickerungen mittels Dammerde und Bohlenwand ___    ...

§ 47. Behebung der Sickerungen durch Gegendruck ...

§ 48. Allgemeine Bemerkungen bezüglich des Beliebens der

Deichquellungen (des Rinnens der Deiche) ......156

§ 49. Aufsuchen der Öffnungen der Tier-(Maulwurfs-)Gänge

in der Aussenböschung......

. § 50. Beheben des Quellens (Rinnens) der Deiche mit Dammerde oder durch den «Kaiserschnitt» .........

§ 51.    Beheben    des Rinnens    der Deiche mit Pfählen......168

§ 52.    Beheben    des Rinnens    der Deiche mit Brettern    ...

§ 53.    Beheben    des Rinnens    der Deiche mit Dammerde und

Pfählen ....._■ ..........

§ 54. Beschottern der Deichquellungen § 55. Allgemeine Bemerkungen über das Beheben der Deichrutschungen

......152

......153

155

... 159

165

172

......174

176

......177

... ... 182

...... 186

d) Verteidigung der Deichschleusen (Siele), Pumpanlagen und der ständigen Deichverkleidungen.

§ 60. Allgemeine Bemerkungen ... ....

§ 61. Vorbereitungen für die' Verteidigung der Deichschleusen (Siele) und Pumpanlagen ......

......190

......199

204

......209

... ... 213

e) Verfahren bei Deichbrüchen.

Seite

§ 66.

§ 67.

......215

Von den Deichbrüchen ......

Die allerersten Arbeiten im Falle eines Deichbruches 221

§ 68.

§ 69

§ 70. § 71. § 72.

Die zufolge des Deichbruches im Überschwemmungsgebiet und an den Verteidigungsstrecken zu veranlassenden Verfügungen... ...

Begrenzung der Bruchstelle Abschliessen kleinerer Deichbrüche ......... ... 238

... ... 224

229

§ 73.

§ 74.

Schliessen grösserer .Deichbrüche ...    ...    ___

Schliessen grösserer Deichbrüche mit Pfählen und

Erdsäcken..............................

Schliessen grösserer Deichbrüche mit pilotirtem Fangdamm.............................. ...

Endgiltige Herstellung der Bruchstelle.........

248

251

Anhang.

§ 75. Beständige, feste Deichverkleidungen ... ....... 263

§ 76. Namhaftere Deichverkleidungsarlen ......

§ 77. Deichverteidigung mit Weidenkultur...    ...

§ 78. Quellen, Sandquellen, kraterartige Quellen ...

§ 79. Quelkaden, Fussdeiche, Kuwerdeiche......

§ 80. Isolierende Mauern ..................

§ 81. Eisstopfungen...    ..    ... ..

§ 82. Stopfungen von Trift- und Flossholz.....

278

296

301

... ... 307

314

..    ... 323

336

I

!

'

\

(

Kaphatók Nagel Ottó (Budapest, Vili., Muzeum-körut 2. szám), Eggen berger testvérek. (Buda iext, IV., Kecskeniéti-utcza 3), Pallas r.-t. könyvkiadó hivatala [fìudai est, V-> Ilonvéd-utcza 10.), Pátria r.-t. künij 'kiadó hivatala (Budapest, IX., Üllőint 25-.), Toldi Lajos [Budapest, II, Fő-utcza 2.) és Vitéz A. Kassa, bizományos czégeknét és minden nagyobb vidéki könyvkereskedő utján.

Magyar nyelvű kiadványok

Ara 3 K.

köt. ára

A faj pulykák. Ära i K 50 f.

A gyümölcsfák és szőtök kártevő rovarai. Aia 1 K.

Aliatoli, állati iiyersierntények és rara y felíró tárgyak forgalmára vonatkozó rend eletek magyarázata. Ára 1 K.

A kis kertész. Ára l K.

A limitárak hasznáról és káráról.

Ám 1 K.

A m hteuyésztés vezérfonala Ára l K. A takarékos főzés és a fözöláda. Ára 2 K.

A imtkolástan. Á a 1 K.

A szabás-varrás tanítás vezérfonala.

Ára 50 f.

A tagosítás. Ára l K.

A vadőr. Ára 1 K.

A világ gabonatermése 1912-ben. Ára 1 K.

Az orpingtonok. Ara 1 K 50 í.

\z it.j bőrtől vény kiskátéja Ára 20 f. tlorliamisiiasnak ' és hamisított bar

forgalombahazxfalánnk lila lm ázásáról szóló 1908 : XLVII. t.-ez. s annak végrehajtása. Ára 50 f 1‘esznia és. Uerc/.egovina mezőgazdasága. Ára 1 K.

Dana es mellékfolyói menten feltárt kóf'jtő te epek leírása. Ára 2 K

50 f.

llnnavölgy térképé. Ára 6 K.

Knidi’iii Indák. Ata i K. 50 f.

Édesvízi halászat és halgazdaság.

II. kiadás Ára 1 K.

Fffészséri tanácsadó. Ára 60 f. Falenyesztés. Vlt-ik kiadás. Ára 1 K. Földarak és földhaszonbérletek Ma-gi•.•Írországon Ára 50 f. fátvédelein. Ára 4 K.

(•az'laczimtár. Ára 30 K.

6a ’.dasági jogismeret. Ára 3 K. (iazilasitgi munkás- és csclcdlakások. Ára 10 K.

Gazdasági tudósítók évkönyve 1914.

Ára 1 K.

Gyümölcsfák kártékony hernyói irtása. Ara 20 f.

Három év Magyarország mezőgazdasági polit majában. Ára 1 K. Hitelszövetkezetekről. Am 4Q f.

Hú-i>arolók es ilesinlcktorok. Ára 20 f. Kii/.wíi ilasn^i titiiu!Hiányok, legújabb allumi tileyitésck Magyar-országon. Ara 2 K.

Magas-Tátra turista térképé. Ára egyszerű ki dúsban 60 f.

Magyarország gyomnövényei. Ára 3 K. Magiaro szag víziéről II kiad. Ára 12' K.

Magiar földiái elésiigyi közigazgatás:

Ara 2 k.    •

Magyar pomologia (magyares francala nyelvem. I., II.. 111., IV. és V. füzet. Ara o?yenk'!nt 3 K.

Mezőgazdasági termények hamisítása. Ári 6o f.

Mezőgazdasági statisztika. I.

20 K. il. köt. .10 K, III. köt 4 K, IV ; ét 10 K. V. köt.. 8 K.

Nemes fiiztermélés. Ára 60 f. Nemzetközi m«darved<-Iein'. Ara 1 K. Pekingi kacsai;. Aia l K 50 f. , PeronospoiM i Hmí védekezésről. Ára 30 f.

Szőlészeti kísérleti állomás közleményei. 11. i5il.it. Ara i K.. Természeti emlékek védelme Ara 50 f. Tagosítást töm énytervzef, Ára 2 K. Tehenek tőgygümökorja. Ara 50 f Termesszünk gyümölcsöt Ára 40 f. Törvényjavaslat a mozögazd. kamarákról. Ára 20 r.

Tö’véiiv invasai a telepítésről Arat K. Ut I «látás a. komlót pusztító állatok irtá-ára. Ára 40 f. . Vizitársnlatokr;» vonatkozó statisztikai adatok. Ára 1 K.

Német nyelvű kiadványok :

Jahresbericht über das Veterinärwesen in l-ngarn 1896., 1898., 1899., 19üO.,UIOI., 1902.Ára kötetenkint 2 K.

lieber die Kellereigcuossenschaíten Ára 4.0 f.

«y « *•. ni'. .

n .*•

A*

J ?.. iVU* ‘    -

v ; o t V : ui-. v <

A- •

-tt ■.

c i’: P .’V

•4:1

“lrfc

•i

ri i. .■

, ‘ . U ü.: :'î v •:.

!'■

i'I

‘ ; i.

.i

■> 1 ,

: ; ;■ *. s ;» ■

?-

'i ': ■

r;

v*

• )• > ‘

:Ï2 ‘y

J.    t,', ’■>

i*

4 m. kir. főldmiuelésiigyi minister hiaduánya. 1- *zám.

1918.

GÁT VÉDELEM.

GYAKORLATI KÉZIKÖNYV.

írta:

PÉCH JÓZSEF.

A MÁSODIK KIADÁST ÁTDOLGOZTA:

PÉCII BÉLA.

(161 ÁBRÁVAL.)

Ára: 4 korona.

BUDAPEST

PALLAS RÉSZVÉNYTÁRSASÁG NYOMDÁJA 1918.

*

i

TARTALOM.

Oldal

Előszó a második kiadáshoz......

Előszó az első kiadáshoz ...... .

11

Előzetes tudnivalók.

§. Árvíz és védőgát...............

§. Védelmi anyagok és eszközök ......

§. A védekezés kezdete és vége... ...

...... 17

18

...... 20

23

...... 41

50

... ;.. 58

66

aj Védekezés hullámverés ellen.

11.    §. Általános megjegyzések ..................

12.    §. Szabványos töltések védelme a hullámverés ellen

69

70

70

73

75

79

82

85

87

88

92

Oldal

28. §. Gátvédelem Endre Andor úszó rőzselápjaival... ... 97

24.    §. Küzdényi Szilárd rözsehengcrtalpai ......

32.    §. Gátvédelem szalmával és földdel töltött zsákokkal 121

33.    §. Gátvédelem szalma, rőzse és karóból készült több

......123

sor falazattal......

101

113

113

115

......116

116

b) Védekezés gátak meghágása ellen.

34.    §. Általános megjegyzések .........

35.    §. Gátvédelem «nyúlgáttal»..............

36.    §. Gátvédelem «jászolgáttal» ............

37.    §. Gátvédelem nyúlgát tetejű jászolgáttal......

I-* I—*■    I-» I—■

te 05 M K

ül LO

-vl Ül

c) Védekezés szivárgás, csurgás és gátcsuszamlás ellen.

38.    §. Állalános megjegyzések ......

39.    §. Az álszivárgás, átcsurgás, átázás és megcsúszás elő

jelei í&J

45.    §. Gátszivárgás megszüntetése földdel és hosszabb

pallókkal ...........................

46.    §. Gátszivárgás megszüntetése földdel és cölöpös deszka

fallal ......._ ..................

... 138

147

152

153

47.    §. Gátszivárgás megszüntetése előnyomással ......155

48.    §. Általános megjegyzések a gátcsurgás megszüntetéséről

Oldal

49.    §. A féreglyuk vitfelöli nyitásának megtalálása ...    ... 169

50.    §. Gátcsurgás megszüntetése földdel vagy «császár*

...    165

... ... 168 ...    172

vágással» ...... ...    ^    ...

51.    §. Gátcsurgás megszüntetése karóval ...

52.    §. Gátcsurgás megszüntetése pallóval

53.    §. Gátcsurgás megszüntetése földdel és cölöpökkel ... 174

176

54.    §. Csurgások kikavicsolása ......... ..

55.    §. Általános megjegyzések a gátcsuszamlás megszün

tetéséről ... ...

56.    §. Gátcsuszamlás megszüntetése karikagáttal......

57.    §. Gátcsuszamlás megszüntetése föld, palló és cölöppel 182 58: §. Gátcsuszamlás megszüntetése földdel és cölöppel... 186 59. §. Legnagyobb fokú gátcsuszamlás megszüntetése és a

buzgárok ......

......177

182

......189

d) Zsilipek, szivattyútelepek és állandó burkolatok védelme.

60.    §. Állalános megjegyzések

61.    §. Zsilipek és szivattyútelepek védelmének előkészületei 199

62.    §. Zsilipek árvédelme

63.    §. Szivattyútelepek árvédelme ...    ...

64.    §. Csőzsilipes szivattyútelepek árvédelme ... ... ... 213

65.    §. Megrongált töltésburkolatok védelmi' ...

...... 190

......204

209

213

e) A gátszakadás körüli eljárás.

......215

66.    §. A gátszakadásokról ...    ............

67.    §. Legelső teendők a gátszakadásnál.........

68.    §. A gátszakadásokból kifolyólag az ártérben és a

védelmi vonalakon teendő intézkedések..........224

221

69.    §. A gátszakadás tovább terjedésének megakadályozása 229

70.    §. Kisebb gátszakadások elzárása ......

71.    §. Nagyobb gátszakadások elzárása ......

72 §. Nagyobb gátszakadások elzárása cölöp és földes-

zsákokkal... ...

73,    §. Nagyobb gátszakadások elzárása cölöpös körtöltéssel 257

74.    §. Gátszakadások végleges helyreállítása........ 262

238

.....248

......251

ff/

.0

Függelék.

75.    §. Állandó, szilárd töltésburkolatok ......

76.    §. Jelentékenyebb töltésburkolataink ...

77.    §. Gátvédelem fiizesítéssel ...........

78.    §. Források, homokforrások, buzgárok ...    .

79.    §. Forrásfogó és fióktöltések, szorítógátak ...

80.    §. Szigetelő falak ............ ... ......

81.    §. A jégtorlódásokról............... ...

82.    §. Az úsztatott fa és a tutajok torlódásai

to ta es 2 CD v] ÇR & O) 00 M !■

H    l>    M    fD

O    O    1-1    <M    CC

CO    »    93    95    ST

ELŐSZÓ

(a második kiadáshoz).

A vízrajzi osztály hervadhatatlan érdemű és felejthetetlen emlékű megalapítójának a maga nemében nemcsak a magyar, de a világirodalomban is egyetlen műve — idők folyamán átdolgozásra szorult, mert a hazai töltésépítésnek és gátvédelemnek leglázasabb korszaka azokba az évekbe esik, melyek e mű kiadásától (1892) a mai napig elteltek.

Ha már a tapasztalat és gyakorlat a védelem módját és eszközeit szaporította és tökéletesítette is, ez semmit sem von le annak a férfiúnak érdemeiből, a ki jóformán' minden rendelkezésre álló vezérfonál nélkül, saját tapasztalataira és saját műszaki ismereteire támaszkodva — volt kénytelen a gátvédelem szabályait és eszközeit elsőnek rendszerbe foglalni.

E mű gyakorlati rendeltetése kizárja, hogy mindenben az eredetinek fonala követhető legyen.

Jóformán egészében megmaradtak az „Előzetes tudnivalók“. A hullámverés elleni védekezés módozatainak ismertetésénél ellenben az

újabb, a szabványos töltésekre vonatkozó tapasztalatok azoktól, melyek a kezdetleges kivitelű és rendszeres műszaki felügyelet alatt nem álló töltésekre vonatkoznak — külön választattak. A „Függelékébe bevétetett az a két műszaki természetű rendelet is, melyet az Országos Vízépítési Igazgatóság a „Gátszakadásokra“ és a „Jégrobbantásokra“ vonatkozólag kiadott.

Vannak az árvíz elleni védekezésnek olyan részei is, melyek a gátvédelemmel nem állanak szoros kapcsolatban, mint a jég és az úsztatott fa és tutajok torlódásainak megbontása. Az ezekre vonatkozó útmutatások szintén a „Függelékébe soroztattak be.

A műnek második kiadását, illetőleg átdolgozását szerzőnek mindenben érdemes fia volt szíves magára vállalni — mi egyúttal biztosítékul szolgál arra nézve, hogy a második kiadás körül a kellő gondosság és lelkiismeretesség mindenben szem előtt lett tartva.

E második kiadásnál becses adatokkal, nehá-nyan terjedelmes tanulmányokkal közreműködtek a következők:

Jankó Sándor Jezerniczky Ákos Kenessey Béla Korbély József Krippel Mór Küzdényi Szilárd Kvassay Jenő

Bálint István Biró Elek Bohumiczky Endre Buday Dezső Finta Lajos Hajós Sámuel Huber Lajos

Sárkány Béla Lisznyai Damò Tihamér Schneider József Maiina Gyula Nagy Dezső Pártos Samu Péch Kálmán Pòsa Károly

Leicht Sándoi

Spielhaupter György Szilágyi Zsigmond Tóth Károly Ujj János

Kelt Budapesten, 1916. év végén.

Kvassay Jenő.

\

*

ír

-'V

✓

ELŐSZÓ

(az első kiadáshoz).

Mindnyájunk előtt ismeretes, hogy a vízi pályára lépő legjobb képzettségű fiatal mérnök is alig bír valami ismerettel arról, hogy árvíz idejében a reá bízott gát védelme körül miként járjon el? És a midőn legelőször vesz részt az árvíz elleni küzdelemben, teljes tájékozatlanságában s nagy szorultságában azt sem tudja, kit kérdezzen meg, hogy kérdezősködésével magát nevetségesség ne tegye; valamint azt sem tudja, kinek tanácsát kövesse, hogy a reá bízott védelmet célszerűen vezethesse.

Miután mindez tény, még pedig olyan tény, mely a midőn egyrészről ifjú mérnöktársaink készültségért¹ bizonyos mértékben árnyékot vet, — másrészről az ármentesítő érdekeltségre csakis káros következményű lehet: már régóta nagy szükségét éreztük egy oly segédkönyvecskének, melyben a legczélszerííbbnek tapasztalt gátvédelmi módok olyképen legyenek részletesen leírva, hogy ahhoz mindenki, de különösen ifjú szaktársaink biztosan fordulhassanak tanácsért és a nyert tanácsban megbízva, azt bátran követhessék,

iS

E szükségnek kívántam eleget tenni, midőn elhatároztam, hogy a nálunk szokásban levő s legtöbbnyire helyzetünkből, körülményeinkből fejlődő gátvédelmi módjainkat részletesen leírom és kinyomtatva közhasználatra bocsátom.

Már .1884 óta gyűjtögetem e czélból az adatokat, még pedig mivel adat-gyűjteményemet lehető teljessé kívántam tenni, és nem elégedtem meg azzal, a mit az 1855-ki árvíz óta magam személyesen tapasztaltam a gátvédelem körül, azzal a kéréssel fordultam egyenesen a tiszai folyam-mérnöki hivatalokhoz, valamint a tisza-völgyi központi bizottság útján a társulati mérnökökhöz is, hogy mindazokat az eljárásokat és védelmi módokat, a melyek a felügyeletökre bízott gátaknál czélszerüeknek bizonyultak, velem közölni szíveskedjenek.

Kérésem nem maradt eredménytelen, és számos szaktársam szíveskedett adatainak beküldésével hozzájárulni, hogy a jelen művecskét úgy írhassam meg, amint azt megírtam.

Daczára azonban leghőbb óhajtásomnak, mű-vecskémet hosszú időn át sem fejezhettem be főképen azért, mert időközben a vízrajzi osztály vezetésével bizatván meg, minden erőmet és időmet ez osztálynak kellett szentelnem, hogy annak a nagy várakozásnak, mely ez osztály fölállításához fűződött, legalább részben elég legyen téve.

Az összehalmozódott temérdek munka közepette már majdnem azt gondoltam, hogy azok a becses adatok, melyeket szaktársaim szívesked-

V IK

tek rendelkezésemre bocsátani, és azok a szintén nem csekély értékű tapasztalatok és személyes észleletek, a melyeket az árvizeknél 1855-ik év óta a jelen időig — 37 év leforgása alatt — ma-gam gyűjtöttem össze, feldolgozatlanul fognak maradni! — Gróf Bethlen András minister úr ő nagyméltóságának kegyessége és megbízása azonban lehetővé tette, hogy rég megkezdett művecs-kémet immár befejezhettem, és ezennel a közön ség használatára bocsáthatom.

Mielőtt azonban e művecskémet a nagy közönség elé bocsátanám, mulaszthatatlan kötelességemnek tartom legelsőbbei^ is gróf Bethlen András minister úr ő nagyméltóságának hálás kö-szönetemet e helyen is kifejezni, hogy kegyes intézkedésével rég megkezdett művem befejezését lehetővé tette. — Azután nem mulaszthatom el a tiszavölgyi folyam-mérnöki hivataloknak, valamint a tiszai központi bizottságnak is őszintén megköszönni szíves készségüket, amelylyel műszaki közegeiket serkentették a gátvédelmi adatok gyűjtésére és beküldésére. — De kedves kötelességemnek tartom szaktársaimnak is megköszönni becses közreműködésüket, amelylyel művecském megírásában adataik beküldésével engem támogatni szíveskedtek, és neveiket hálás köszönetem jeléül ím ezennel közlöm betűrendben:

Endre Andor Fromm Miklós Gállik István

Almássy István Biró Elek Borsiczky Alajot

Hirschfeld Samuel Kvassay Jena László Károly Medvedszky Zsigmond Mészáros Károly Münzberger Fermez Nagy Gusztáv Nádory Nándor Némethy János Pekánovics Imre Rank Rezső

Ruttkay Kálmán

Schneider József Steiner Ede Steineker Gábor Száz Géza Sziberth Arthur Szilágyi Boldizsár Szojka Gusztáv Szlovák Jenő Vigh Gyula

Szaktársaim szíves készsége arra bátorít, hogy újból azzal a kérelemmel járuljak hozzájuk: szíveskedjenek jelen művecskémnek hiányaira őszinte jóakarattal figyelmeztetni, hogy azokat esetleg egy második kiadásban helyrehozhassam. Egyben azt is kérem velem közölni, hogy a leírt gátvédelmi módok kivitelekor folyó méterenkint tényleg hány napszámosra van szükség? miután v erre nézve sem saját jegyzeteimben, sem szaktársaim közleményeiben nem találok annyi adatra, hogy belőlük az anyagszükségleten kívül még a napszámszükségletet is összeállíthattam volna; pedig erre szintén szüksége van a gátvédőnek, különösen a fiatal mérnöknek és ezért, ha művecs-kém valaha meg fogja érni a második kiadást, akkor e hiányt nagyon óhajtanám pótolni. — Ugyanakkor szeretnék még az átszivárgás vonalára — a hullám haladására — valamint az erdőségnek a hullámzás megakadályozására nézve

újabb s bővebb adatokat földolgozni; miért is

kérem szaktársaimat: vegyék figyelembe azokat, amiket ezekre vonatkozólag a 2., 3. és 77. §§-ban megemlítek; szíveskedjenek azok értelmében észleléseket tenni és az eredményeket kezemhez juttatni, hogy azokat a közönség hasznára szintén földolgozhassam.

Ámbár minden tőlem ki telhetőt elkövettem, hogy szükség esetében művecské]írnek minél nagyobb hasznát lehessen venni, de azért mégis azzal az őszinte óhajtással zárom soraimat: vajha soha se lenne reá szüksége senkinek!

Budapesten, 1892. év márezius havában.

Péfíh József.

r, ^

■à

!V-

.V,

jelszó :

Ne csüggedj soha!

Előzetes tudnivalók.

1. §. Árvíz és védőgát.

Az árvíz folytonosan igyekszik behatolni a gáttal védett területre és e törekvése közben az útjában álló gátat igyekszik áttörni. A gátnak hivatása az árvíz ilyetén törekvésének ellenállani és a védelme alatt levő területet az árvíz elárasztásától megvédeni

Az árvíz a gátakat leginkább három alakban támadja meg:

1.    Nyomásával átáztatja, megcsúsztatja.

2.    Hullámzásával megszakgatja, elhabolja, elmossa.

3.    Magasra növekedésével a töltésen túlcsordul, azt meghágja.

A töltésekre nézve ezeken kívül veszedelmesek még főleg:

4.    A töltésbe épített csövek, zsilipek és egyéb műépítmények hiányai.

5.    Féreglyukak.

6.    Az altalaj hiányai. (Buzgárok.)

Péob. ftátvédelem.

2. §. Az árvíz nyomása.

Az árvíz saját magasságának, illetve mélységének megfelelő arányban gyakorolja nyomását a gáttestre. Minél magasabb a nyomó vízoszlop, annál nagyobb nyomása van a gátra, még pedig tekintet nélkül a nyomó vízoszlop fölszinének kiterjedésére (szélességére) . Az egy kilométer szélességű árvíz is csak oly nyomást gyakorol a gát testére, mint a vele egyenlő magasságii, de csak a gát teste felett nyugvó keskeny szalagú víztömeg.

Ezt a különben ismeretes dolgot csak azért tartottuk különösen kiemelendőnek, mivel a tengernyi víz láttára az ehez még hozzá nem szokott ember eleintén elrémül.

A széles kiterjedésű árvíz csak annyiban félelmesebb a keskenynél, a mennyiben szélnél hullámzás keletkezik rajta és pedig annál nagyobb hullámok, minél szélesebb a víztükör.

A nyugvó víz nyomásának nagysága a víz magasságával, illetőleg mélységével egyenes arányban áll.

Legyen m — az árvíz mélysége.

T = a gát rézsútos oldalának területe, a melyre az árvíz nyomást gyakorol.

T₁ — ezen területnek vízszintes vetülete.

T₂ — ugyanazon területnek függőleges vetülete. N = a gát rézsútos oldalára merőlegesen gyakorolt nyomás nagysága.

H — ugyanarra a vízszintes nyomás.

V ugyanarra a függőleges nyomás.

0 a vízmélység ²/₃-da, a hol a víznyomás eredője működik.

y a. víz fajsúlya, vagyis: 1 m³ = LOGO kilogramm.

t;

]. ;'h! a.

Akkor a gát oldalára gyakorolt nyomás nagysága:

Merőleges nyomás N = y. ^ . '

Vízszintes

*2

Függőleges „

r = r.|. 7;

A vízszintes nyomás, a mely a gáttestet felfordítani, illetőleg vízszintesen elcsúsztatni törekszik, ugyanazon vízmélységnél változatlanul maiad, bármily rézsűje legyen a gát oldalának.

Hullámzásnál a gát oldalára gyakorolt vízszintes nyomás is a hullám magasságának megfelelően növekszik.

S. $. Az árvíz átszivárgása.

SS*?':

Minél nagyobb az árvíz nyomása, vagyis magassága, és minél tovább tart az árvíz, annál nagyobb az átszivárgás.

Az árvíz átszivárgása. okozza a töltés testének átázását, az pedig, ha nagyobb fokot ér el, előidézője lehet a töltés megcsuszamlásának, a miből kellő védekezés nélkül töltés szakadás keletkezhetik.

A gát ugyanis a vizeink mentén általában földből készül. Mint ilyen nem vízálló, hanem oly test, mely a vizet magán többé-kevésbbé átereszti, átszűri, átszivárogtatja és e mellett el is ázik.

Az átszivárgás és a vele járó átázás nem történhetik olyan egyenes és vízszintes vonalban, mely az átszivárgást okozó árvíz színével egyenlő magasságban fekszik. Az átszivárgó víznek ugyanis bizonyos akadályokat kell a gát testében leküz-denie, és az akadályok leküzdése a víz nyomómagasságának bizonyos részét mindenesetre fölemészti. Minél távolabb megyünk az árvíz szélétől, az átszivárgó víz annál kisebb magasságra emelkedhetik fel. Az átszivárgó víz tehát annál mélyebben marad az átszivárgást okozó árvíz szine alatt.

Minél nagyobb akadályokat kell az átszivárgó víznek leküzdenie, tehát minél tömörebb földtömegen kell áthatolnia, annál gyorsabban fölemésztődik az árvíz nyomómagassága és az átszivárgás fölszinének vonala annál meredekebben hanyatlik alá.

1878-ban a pusztapéklai öntözőtelepen, a kis-

sztap ár-újvidéki csatorna szélétől bizonyos távolságokban, oly mélységi! gödrök ásattak kút-alakulag, hogy azokban a. csatornából átszivárgó víz felfakadt. Miután e gödrökben az átszivárgó víz megállapodásra jutott, a csatorna vízszine és a gödrökben felszivárgott vízszinek között létrejött magassági különbözetek megmérettek és felrakattak. A talaj ²/₃-ad részben homokból állván, igen laza volt. Az átszivárgást okozó csatorna vízszine állandó volt. A gödrökben összeszürem-lett vízre, a csatorna vízének nyomásán kívül, csak a talajvíz hatott.

VúlZift -ú

10

20

30

uo

~ IF^Pékt'an

⁹⁸

A igédnél

38/ct\

Hasonló czélból a mindszent-apátfalvi ármentesítő társulat akkori főmérnöke, néhai Szőj ka Gusztáv, is tett 1879-ben észleléseket a tiszai gátak mellett, az úgynevezett „lúdvári“ szakaszon. Ő vascsöveket veretett le 2 m mélyre a talajba és a bennök fölemelkedett víz magasságait mérte meg. A lúdvári észlelés helyén a föld felszínén agyagos, ez alatt pedig homokkal vegyes.

ss

A szegedi folyammérnöki hivatal is az 1888-dik év április és május havában tett erre az algyő-szegedi szakasz 140-dik keresztszelvényénél knt-szerü gödrökben észleléseket. Az észlelés helyén a föld felszínén agyagos, azon alul pedig homokkal vegyes a talaj minősége.

Az ilyképen négy különféle helyen nyert eredmények a 2. ábrában vannak előtüntetve.

A fenti ábrából az látható, hogy az átszivái gás vonala egymástól nagyon eltérő különböző hajlású görbe vonal, és az, hogy a talaj minőségének az átszivárgásra nagy befolyása van.*) Igen tanulságos módon ábrázolja — nyilvánvalóan gyorsan emelkedő és apadó vízre és áteresztő töltésanyagra vonatkozólag — az átázás vonalát Ehlers titk. épít. tanácsos, a danzigi műegyetem tanára, 1914-ben, Berlinben „Bau, Unterhaltung und Verteidigung der Flussdeiche“ cím alatt megjelent művében, mely ábra maga-magát magyarázza, miért is azt alább közöljük.

7    »    1    2 J ¥ if*

iám

iái

as

ábra.

*) Kívánatos lenne az, átszivárgás vonalát minél különfélébb körülmények közt tanulmányozni.

4, §. Az árvíz hullámzása.

pr

fliJÍSl:’

49. A féreglyuk vízfelőli nyílásának megtalálása.

63. & Szivattyútelepek árvédelme.

7:1 Nagyobb gátszakadások elzárása czölöpös körtöltéssel.

sdi

/

4, §. Az árvíz hullámzása.

A hullámokat a szél idézi elő. A szél erősségét amagy. kir. Országos Meteorologiai és Földmág-nességi Intézet következőképen osztályozza:

1    fokú, gyenge szél a kémények füstjét már magával viszi. Sebessége 2 m.

2    fokú, gyenge szél a fák leveleit mozgatja. Sebessége 3¹/₂ m.

3    fokú, mérsékelt szél a fák gyengébb gallyjait mozgatja. Sebessége 5x/₂ m.

4    fokú, mérsékelt szél a fák erősebb gallyjait is mozgatja. Sebessége 8 m.

5    fokú, élénkebb szél, mely egész ágakat is megmozgat és kellemetlen érzést kelt. Sebessége

10V₂ m.

6    fokú, erős szél (gyöngébb vihar), mely nagy fákat is meghajlít, zúgása már hallható. Sebessége 13x/₂ m.

7    fokú, vihar, mely gallyakat letördel, a szabadban való tartózkodást kellemetlenné teszi. Se-l»essége .16x/₂ m.

8    és 9 fokú, ritkábban előforduló viharok, melyek a járást megnehezítik, háztetőket lehordanak, fákat gyökerestől kidöntenek, házakat megrongálnak. Sebessége 20 m-en felül.

10 fokú ork ín (szélvész), mely romboló hatásával általános nagy pusztítást okoz. Sebessége 30 m-en felül.

A víz felszínébe ütköző légáram a benne felhalmozott ellevenerőt a vízrészecskéknek átadja, azokat tömöttségükkel fordított viszonyban mozgásra készteti. Minthogy a víz 773-szor tömöttebb a levegőnél, az első ütközésnél a legerősebb vihar is csupán kis hullámokat képes előidézni. Az ütközés ismétlődésével és azzal, hogy az egyes vízrészecskék az ütközés törvényei szerint a rá jók irányult ütést egymásnak tovább adják, az egyirányú mozgások összegezodnek és a hullámzás általában a szél tartama arányában növekszik, de azon felül a szél irányában egymást követő hullámok egyre erősebbek és nagyobb tömegűek lesznek (4. ábra). Ez magyarázza meg azt, hogy a hullámok erőssége a vízszélességgel növekedik a szél irányában.

■'S.

4. ábra.

A vízrészecskék egymásközti súrlódása igen csekély lévén, a hullámok tovaterjedése és visszaverődése a rugalmas testek ütközési törvényei szerint történik. Mikor a víz hulláma valamely szilárd tárgyba ütközik, akkor annak minden részecskéje az ő saját ütközőszeglete alatt verődik onnét vissza (4. ábra). Ha tehát a hullámot felfogó felület tagozott, akkor onnan a hullám egyes részecskéi más-más, egymást többszörösen keresztező szeglet alatt verődnek vissza. Ez esetben a visszavert hullám olyan apró részletekre bomlik fel, melyek mozgása pontról-pontra más és más irányú. Azok közül az ellenkező irányúak egymást megszüntetik, mások egymás mozgását csökkentik.

Széles és szabad hullámtéren, kellő vízmélység mellett a hullámverés nagysága elsősorban a szél erejétől függ. Egyenlő körülmények közt minél nagyobb a szél ereje, a víztükör szélessége, bizonyos határok közt a víz mélysége, annál nagyobb hullámok képződnek. Ellenben minél sűrűbb és magasabb növényzet van a hullámtéren, annál kisebbek a hullámok. Úgyszintén csökken vagy megszűnik a hullámverés, ha annak szélén kellő szélességű és erősségű „pallóverés“ vagy „katré“ képződik. E tényezők közti összefüggést matematikai formulákkal kifejezni nem lehet. Azok hatásának közös eredménye, t. i. a hullámok magassága azonban elég pontosan megmérhető.*)

Szabad és széles víztükrön, kellő vízmélység mellett, az 1—4 fokú széltől keletkező hullámverést mérsékeltnek, kicsinynek (az alsó Tiszán

*) Kívánatos lenne a hullámok magasságát, haladási sebességét minél különbözőbb körülmények közt megmérni és tinulmányorai.

„lobozás“-nak nevezik), az 5—7 foknyi erősségűtől keletkezőt közepesnek, a 8—10 foknyi erősségű viharok által előidézetteket erős, nagy hul-1 ám verésnek nevezzük.

Hazai vizeinken a hullámok magassága nem szokott 0*5 m-nél nagyobb lenni. Tehát a legnagyobb hullámnál is a hullámok csúcsa a nyugvó vízszin fölé 0-25 m-nél többre nem emelkedik, a hullámok völgye pedig a nyugvó víz színe alá 0*25 m-nél erősebben le nem siilyed.

A szelek által felkorbácsolt hullámok rendesen nagy hosszúságokban egyidejűleg támadják meg* a gát oldalát és szünet nélkül szakgotják, elha-bolják, nyaldossák, elmossák azt, a miből kellő védekezés nélkül töltésszakadás keletkezhetik. Ezenkívül a hullámok föl-fölosapódó, szerteloccsanó vízfoszlányaikkal át- meg átáztatván a gáttestet, fokozzák a megcsúszás veszélyét is.

A hullám szakgatóereje nem hat le mélyen a víz szine alá, hanem csak valamivel mélyebbre, mint a teljes nyugvásba jutó árvíz fölszine. A szakgatás legalsó pontja a megcsendesült és elsimult víz szine alatt mintegy 5—20 cm-n y ire fekszik. Egyetlen egyszer tapasztaltatott egy igen kemény agyagos talajú természetes part szakga-tásánál (Teés mellett a Körösnél 1883. év május 21-én), hogy a szakgatás legalsó pontja épen a csendes víz színébe esett.

A nálunk előállani szokott legdühösebb hullámcsapás sem rongálja meg a gát oldalát a csendes víz szine alatt 20 cm-nél nagyobb mélységben.

Tehát a hulláincsapások elleni védekezésünket a csendes víz színe alá 20 em-nél nagyobb mélységre, vagyis legalább is 30 cm mélységig kell kiterjesztenünk.

Minél keményebb tárgyba ütközik a rohanó hullám, annál erősebb lökést gyakorol reá. A laza minőségű szalma- vagy rőzsékötegből készült vé-dezetben mintegy belevész, anélkül, hogy rajta 1 ö kőér ej ét k i f ej th etilé.

A hullám mozgását, előnyomulását, emelkedését, ütközését és hatását az alábbi ábrák tűnte- -tik elő.

IP

^■1

MB

5. ábr;<.

Az 5. ábra a védtöltés eredeti alakját és az ár-víznek csendes időben való egyenes föl színét mutatja.

Kezdetben, a legelső hullámverések után, a megtámadott lejtő felszínén, itt-ott kisebb-na-gyobb mélyedések — ragyás foltok — majd kis barázdák keletkeznek, mely barázdák egyre szélesedve, a hullámverés erősségéhez mérten, élőbbül óbb padkaszerű kimosássá egyesülnek. Mérsékeltebb hullámverésnél és lazább talajnál ez az

első, padkaszerö kimosás a hullámok felső határának táján keletkezik. Nagyobb hullámok és kötöttel)!) talajnál valamivel alantabb, de a nyugvó víz szine felett. A hullámverés hatása mindig a

HIc

W?-'

■V

C. ábra.

b.

ÜK

i§

7. ábra.

TWwflj

b,

8. ábra.

nyugvó víz felszíne felett éri el tetőpontját. A későbbi hullámok aztán ebben a padkában ütköznek meg. E hullámok kezdetben a padka lábánál keletkezett lejtőt mossák folyton enyhébbé, alaeso-nyabbá, minek folytán a padka merőleges fala mindig magasabb lesz. Végre a megmagasodott padkából egy-egy karéj leválik és az alatta enyhére lemosott lejtőre hullik. A hullámok ezután a lehullott földkaréjokat felaprózzák és alásodorják. Mikor ezekkel elbántak, ismét a padkának és annak lábánál keletkezett lejtőnek támadnak. Ekként aztán a padka folyton magasabb lesz, az enyhe lejtő pedig előrenyomúl.

Ha már egyszer a hullámok padkát mostak ki a töltés lejtőjén, akkor romboló hatásuk a padka meredek oldalába iitődve, folyton nagyobbodik.

A 6. ábra azon pillanatot ábrázolja, midőn a padka oldalába ütköző és fölcsapódó hullám már visszaomlik, a gát ellenállásán megtörve, ellenkező irányban visszafelé fut mindaddig, míglen a-nál találkozva a legközelebbi hullámmal, azt az átlagosnál magasabbra föltolja és maga fölött átbuktatva, tajtékzóvá teszi. A következő hullám ismét előrehalad a gát oldalmartjáig (7. ábra), a melyben megütközve (8. ábra), magasra fölcsapódik, utána pedig azonnal összeomlik és magá val rántja mindig a gát testének egy-egy darabját. Ekkor ismét a 6. ábrában előtüntetett helyzet áll elő.

A víztömeg, mely egy-egy hullámban nekirohan a gátnak, két irányban mozog és hat. #

Az egyik mozgás a szél irányában a gát oldala felé tart (8. ábra). Ekközben a cd lejtőn talált laza földrészecskéket a gát felé söpri és a gát meredek martjának alját c-nél kimarja. Ennek következte-

so

ben a felette álló gátrész alapját elveszti s meg lazulva darabonként abbuili r-hez.

A következő pillanatban a gát. martjához csapódott hullám összeomlik és előbbi mozgásának irányát elhagyva, cd lejtőn visszafelé fut (6. ábra). Yisszafutasa közben magával söpri a gát martjálwb előbb lebontott laza részecskéket is.

MH

7::    v-

ti

9. ábra.

A gát testéből ilyképen kimait részecskék e szeiint folytonosan előre-hátra tolatnak, szétap-róztatnak, híg anyaggá inorzsoltatnak és iszapként lerakatnak egy bizonyos fokú lejtőségben.

.V hullámcsináita lejtőségek 1 : (3 és 1 : 12 közt váltakoznak.

De nem kell gondolni, hogy a hullám által alkotott oldallejtőket egy későbbi hullámzás többé , meg nem támadhatja. .V tapasztalás azt mutatja, hogy az 1 : 12-liöz arányló lejtőséget is képes a hullámzás megrongálni, ha az árvíz szine bizonyos magasságban huzamosabb ideig megmarad és a hullámzás hosszabb ideig tart.

A 9. ábra olyan gát' keresztszelvényét ábrázolja, a melynek oldalát legelsőkben a, azután b és végül c árvíz rongálta, meg, miután a b és c magasságú árvizek által okozott szakgatások nincsenek átalakítva, sem iszappal betemetve.

Annyi lépcső támadt a gát oldalán, a hányszor kellett hullámzást kiállania. A lépcsőzetek különböző magasságaiból egyszersmind arra is következtethetünk — a gáttestet mindenütt egyenlő szilárdságúnak feltételezvén — hogy az a szél, mely a c rongálást okozta, vagy nagyobb volt, vagy huzamosabb ideig tartott, mint a b rongálást okozó szél, mert nagyobb lett a hatása.¹)

5. §. A gát anyagának befolyása a gátvédelemre.

A gátvédelem tulajdonképpen már a gátépítésnél kezdődik. Kellő méretekkel, jó anyagból és jól megépült töltések teszik alapját a gátvédelemnek. Az árvíz ellem védekezéshez első sorban tehát jó töltés és csak másodsorban szükséges jó védekező. Gyenge, rosszul épített és elégtelen töltésekkel védekezni valóságos koczkajáték, isten -kisértés: mely sikerülhet néha, de rendesen elbuknak a védekezők minden igyekezetük, tudásuk és fáradságuk daczára.

ÎSem « miinek feladata a gát- vagy töltésépítés szabályait előírni és megállapítani, azonban a helyes védekezéshez szükséges tudni a gátépítésnél elkövetett hibákat, mert a védelemnek is sok tekintetben ez után kell igazodnia.

A gátépítésnél elkövetett hibák kétféle csoportba sorozhatok: az egyikbe tartoznak az anyag rosszaságából, avagy silányságából, a másodikba az építés módjából származó bajok és veszedelmek, illetőleg védekezési módok. Az anyag rosszasága vagy silánysága is bizonyos tekintetben relativ fogalom; ha a töltések méretei az anyag hibáinak megfelelően neveltetnek, akkor nagy részben azokat ki is lehet küszöbölni.

Nevezetesen a sivár homok magában véve nem ad jó töltést, mert a szelek is elfujják, ha azonban jó földdel 25—30 cm.-re burkoljuk, teljesen jó töltést kapunk. így pl. a Rába-társulat töltéseinek jelentékeny része a legsívárabb porzószerű anyagból épült, de azáltal, hogy televénv-földdel burkolták, teljesen kielégítő töltéseket képeznek és évtizedekig nem adtak panaszra okot Hasonlóan a csepelszigeti töltéseknek egy része is, melyeknél a töltésméretek is növeltettek.

A tőzegből vagy kotúból épült töltések nem tekintve, hogy idővel a korhadás folytán igen összeesnek, részben el is áznak, silány védelmet nyújtanak. Az ily töltéseket utóbb kellő vastagságban jó anyaggal kell burkolni, amint ez pl. a Sebeskörösi és egyéb töltéseknél tényleg meg is történt.

Igen rossz anyag a töltések építéséhez az Alföldön nagy kiterjedésben előforduló székesföld; mert a vízben felázik és ha egyszer elázott, igen nehezen és egyenetlenül szárad ki. A töltés külseje igen sok estben már szilárd, cserepes réteggel van borítva, míg a vékony külső réteg alatt a székesföld lágy, sőt folyós, A töltés testéből mint valami híg pép kifolyik és utána egész üregek maradnak a töltések belsejében. Az ily töltéseket vagy át kell építeni jó anyagból, vagy az anyagot gipszszel kell keverni, mint ez az 1897. évi 40.322. számú ministeri rendeletben elő van írva. Vagy mint mondani szokás, erősen bundázni kell őket. Ilyenkor azonban a töltés belső elázását esetleg olyan elkésve veszik észre, mikor a töltés elszakadását megakadályozni már alig4eliet.

Hasonló rossz töltéseket adnak a iösó'2-talajok is, melyek lisztfinomságú kvarczból állanak. Ilyen töltései vannak a felsőbodrogi társulatnak, mely ellen olyképen védekezik, hogy a töltésekbe beton falakat épít be egészen a jó talajig, miáltal inegakadáiyoztatik a féreglyukakból származó veszedelme a töltéseknek. Ugyanis a felsőbodrogi társulat töltésein ezer és ezerszámra keletkeztek a féreglyukakból származó csurgások, melyek alatt kisebb-nagyobb hordalék-kúpok képződtek a töltések lábánál.

Bossz töltésanyag a kavicsos, homokos altalaj is, milyen a Csallóközben, a Szigetközben és általán inkább a Duna völgyében található.

A kömény (/p^/nj/földbŐl többnyire szintén rossz gát szokott készülni. Nem azért, mintha agyagból nem lehetne jó gátat csinálni; hanem azért, mert nagy szorgalmat és pontos munkát igényel. Kivált lia száraz állapotban kell belőle gátat építeni. Száraz agyagból rendkívül nehéz, sőt koesimunka nélkül talán nem is lehet jó gátat készíteni. Bármily apróra töretjük is a száraz agyagot, kemény, apró darabjai évek múltán sem állnak egybe. Ha az árvíz az ily réteget eléri, apró hézagai között szabad utat talál az átszivárgódra, s ez kedvező alkalmid szolgál a gátszakadások képződésére. Ha azonban kellő figyelmet fordítanak reá, az agyagból készülnek a legerősebb védőgátak, melyek hónapokig sem áznak át és ha fölöttük az árvíz át is csap, napokig képesek az átzuhogó víz rombolásának ellenállni. Az agyagos földmunkát, ha. csak lehetséges, kordéval vagy kocsival kell teljesíteni. De ekkor is szorgosan ügyelni kell arra, hogy a rétegek 20 em-nél vastagabbak ne legyenek.

Érdekes például szolgáltak erre nézve a nagy-becskereki társulat gátjai, melyeket régi időkben kocsikkal készítettek és azért jól összenyomott tömör testet alkotnak. E gátak egy részén, az 1879-iki árvíz alkalmával, mintegy 300—400 m hosszúságban, 10—13 cm vastagságban, 36 óráig ömlött át akadálytalanul az árvíz, de azért mégsem bírta ez idő alatt a gátat elmosni, vagy átszakítani. Sőt ez a gát annyira ellenállott a víz rombolásának, hogy az átömlés megszül ite tése után a legnagyobb kimosás sem volt 1 köbméternél nagyobb, s az sem a gát tetején, liánéin a száraz felőli oldalban mutatkozott.

Legjobb gátanyagot szolgáltat a homokos agyag. Elég porhanyó arra, hogy egyenletesen szétteríthető legyen, és elég puha, hogy a talicskák és kocsik terhe alatt jól összetömörüljön. A homokos agyagból lehet e tulajdonságainál fogva legkönnyebben a legegyenletesebb tömörségű, legjobb gátakat készíteni.

6. $. A gát építésmódjának befolyása a gátvédelemre.

A töltések helytelen ópítésmódjai nagyjából a következőkben sorolhatók fel:

1.    A töltés-alapnak nem kellő módon és kellő mélységben való kitisztítása, miáltal a töltés és altalaj között nem áll elő a megfelelő kapcsolat és ebből szivárgások is keletkeznek.

2.    A töltés teste rendszerint nem kordé-, vagy kocsi-, hanem talicskam unkáival épül, minek következtében a töltés belseje nem képez egyöntetű tömeget, hanem lazább és tömörebb rétegek váltakoznak benne.

A talicska-munkának . egy további rosszabb válfaja, mely agyagos talajoknál fordul leginkább elő, hogy száraz rögök kerülnek a töltésbe, melyek nem állanak össze, hanem külön laza, üreges részeket alkotnak. Ilyen építésmódot találtunk a Temes-Béga társulat töltésénél Bóka tájékon, hol a régi, teljesen megiilepedett és Immögen állományú töltésszin fölött az újabb fejeléskor koczkaszerű agyagdarabok kerültek a töltésbe. A két réteg között nem lévén meg az összeköttetés, a vízcsorgások az érintkezési felületen jelentkeztek és a szakadások ebben a rétegben állanak elő és jóformán csak a töltések sapkáját szakítják le.

3.    Ha a töltések nem egyfolytában épülnek, hanem a kordéval vagy talicskával lejárt réteg felszíne megkeményedik és az utóbb reáhordott földdel nem egyesül. Ilyen építésmódot találtunk a Kábaszabályozó társulat abdai és a Szigetközi társulat medvei töltésénél. Hol a két réteg között átcsurgó víz a töltés tetejét leszakította és a megmaradt lejárt rétegen a talicska-kerékvágások eredeti állapotukban mind megvoltak — jeléül annak, hogy a két építési időköz után a kemény kéreg nem volt felvágva és a töltés kellőleg nem tömörülhetett.

4.    Ha a töltések lábához közel — akár mentett területen, akár a hullámtéren — anyaggödröket nyitunk, melyek következtében a töltés teste alatt féreg és egyéb üregeken a víz nagy nyomással ugrókútként hatolhat át és a töltés teste rövid idő alatt a képződött üregbe beomlik. Ilyenek voltak rendszerint a csallóközi töltés-szakadások az 1897. és 1899. években. Mind a két esetben nem a töltéseken állott be a baj. A töltések lábától nagyobb távolságban ugrókútszerűleg tört fel a vízsugár, mely folyton növekedve a töltés alatti laza anyagot kimosta és rövid

idő alatt az egész töltéstestnek lesüppedését idézte elő.

5.    Ha a töltéstestek utakként és yasútakként használtatnak és a reáhordott kavicsanyag lesüp-pedése következtében ha vics,zsákok képződnek, melyekbe a víz beszüremkedve a töltésnek esu-szamlását idézik elő. Klasszikus példák erre a Szolnok—-szajoli vasúti töltésen, mely nagyobb árvédelmi vonal is, előálló csuszámlások.

6.    Régi, rendszerint közerővel épült töltéseknél nem voltak semmi tekintettel, hogy idegen tárgyak, első sorban fatörzsek ne kerüljenek a töltés testébe.

Ily bajok voltak leginkább a szekszárd-bátai társulatnál, továbbá a csallóközi és szigetközi társulatoknál, ahol a védekezésnél nagy nehézséget okoztak a töltéstestben benhagyott csökök, melyeket idővel százankint kellett eltávolítani, valósággal átépítve a töltésvonalat.

A gátépítésnél különösen arra kell töreked- ' niink, hogy a gát teste lehető legvékonyabb rétegekben és a lehető legtömörebben épüljön. A tömörítéssel megnehezítjük az átszivárgást és kényszerítjük az átszivárgó vizet a lehető legalantabb maradásra. Kellő tömörítéssel annyira fokozhatjuk a gáttest vízállóságát, hogy a szivárgás görbéje ne a gát száraz felőli oldalát, hanem a föld szinét messe, valahol a gát alapjában (10. ábra), a hol az átszivárgás már nem veszélyes.

Síp/

JS

m

ÊÊKÊ

ii!

íi

i!

síi

f;ii

Li

A gátépítésnél mostanában P rendesen 30 cm vastagságit ré-I tegeket követelnek. A tapaszta-p lás azonban azt tanúsítja, hogy £ ez rendszerint csak a kocsi-|P munkánál nem nagy vasta g-' ság, de ha a földhordás kézi talicskával történik, már sok.

Talicska-muokánál ugyanis, a legszigorúbb felügyelet mellett is, csak 10—15 cm vastagságban tömörül meg kellőleg |ip: a talicskával keresztül-kasul le-mjp járt földréteg. A rétegnek ezen Hp fölüli vastagsága pedig nem |||| nyomul össze . elegendőleg. wjm Azért helyesebb volt a tisza-|§|í szabályozás kezdetén követett az a szokás, hogy csak 24 cm (9 hüvelyk) vastagságú réte-üf| gek voltak megengedve és külön gyerekek voltak a czélból föl-a talicskából kibo-

//

\ Wx(>.

Ä 111 állítva, hogy

í||||| rított földet kapáikkal azonnal

tíW//. széthúzzák és a talicska útjait j|||| egyengessék, nehogy 24 cm.-nél |||É vastagabb rétegek támadjanak.

Nagyon nehéz a kellő tömör-Wm    séget csupán csak letalicskázás-

*10. ábra.

sai érni el azon a helyen ? a hol két különböző munkás-csapat

földhordaléka egymással érintkezik. Mert igen nehéz a munkást reá erőltetni, hogy a réteg szerinti munkát ne csak a saját gátdarabján, hanem attól jobbra-balra még a szomszédos munkások gátdarabjain is egy bizonyos hosszúságra folytassa. Kitartó nagy szigorral azonban ez mégis keresztülvihető ott, hol a munkás-csapatok egyenlő gyorsasággal dolgozván, a gát is egyenlő arányban emelkedik fölfelé.

De a gát építése legtöbbnyire nem szokott egyenlő arányban előrehaladni. Az egyik munkás-csapat gyorsabban dolgozik és már a gát magasabb rétegeit hordja, míg a szomszédos csapat még csak az alsóbb réteget készíti. Ily esetekben a két különböző munkáscsapat földmunkájának érintkezési helyén, az egész gáttesten át, kellőleg le nem járatott és jól meg nem tömörített laza rész marad, melyen az árvíz könnyen átszivárog és később sokszor igen nagy bajokat okoz.

A különböző arányban haladó gátrészek összekötése sokkal jobb lesz akkor, ha az előrehaladottabb gátrész csatlakozó végeit 50 cm széles és 30 cm magas lépcsőkben leásatjuk s a szomszédos gátrészek emelkedése alkalmával a munkások ezeket a lépcsőket újból feltöltik és lejárják.

A csatlakozó helyeket azonban legbiztosabban úgy lehet kellőleg tömöríteni, hogy az ily helyek lazaságát külön alkalmazott munkásokkal ledöngölt etjük. A gát jövendő biztosságának tekintetéből nem kell azt az aránylag kevés költséget sajnálni, melybe az érintkezési helyek kellő ledöngölése kerül.

Az esetben, ha kétkerekű kordéra¹ vagy kocsival történik a földhordás, a 30 cm vastagság nem mondható túl nagynak. De csak akkor, ha külön napszámosok foglalkoznak a lehányt föld-knpaczoknak szétteregetésével, ha nem száraz anyagból készül a töltés és különös gondot fordítanak arra, hogy a kocsik ne egy nyomban járjanak, hanem mindig más és más nyomot csináljanak úgy, hogy a földréteg fölületének oly pontja ne maradjon, melyet a kerék le nem gázolt és le nem nyomott volna. Az így jól lejárt réteg fölülete majdnem olyan sima és kemény, mint a földes szobák kitapasztott alja.

Régebben szokás volt a Tisza völgyében a rétegek ledöngölését is megkövetelni. De már fölhagytak vele, mert csak költségesebbé tette a gát-munkát a nélkül, hogy a kellő döngölés megtörténtét ellenőrizni lehetett volna.

A gátépítésnél nagy gondot fordítsunk a gát alapjára is. Gondosan távolítsunk el az alapról minden növényzetet, különösen fagyökeret, fatönköt. Sőt ha az vízátbocsátó, laza, vagy gyökeres anyagból állana, azt mindenesetre legalább 2—4 rn szélességben, a jó talajig lééin mélységben ásassuk ki és jó anyaggal, vékony rétengenként jól ledöngölve, töltsük be és a gátat az így elkészített alapra építsük.

Általában véve, nem lehet eléggé hangsúlyozni annak szükségét, hogy a gát építését a lehető lég-szabályszerűbben hajtsuk végre, és hogy e tekintetben nem kell semmi költségtől visszariadni. A hibás gátmunkát az árvizek mindenesetre meglelik és az építés közben elkövetett mulasztásokat az árvizek idejében kell majd helyrehozni, a mikor pedig az sokkal nehezebben megy és sokkal több költségbe kerül.

7. §. A gát méretei.

A gát méreteit annak aidai rézsűi, padkái, koronaszélessége és magassága adják meg.

A mentett oldal rézsűjének olyannak kell lenni, hogy annak talaja ázott állapotában is megálljon. Az átázott föld nem képes 1:1-liez arányló rézsűben megállani. Ennélfogva a gát szárazfelőli rézsűjét általában 1 :2—1 :3-ra létesítik.

A vízfelőli oldal rézsűre a hullámok is hatnak. A hullámverések okozta rongálások mértékére azonban a lejtő meredeksége nem bír oly fontossággal, mint egyéb tényezők. A merede-kebb lejtőkön kisebbek ugyan a hullámok kilengései, mint az enyhébb lejtőn, csakhogy a meredek lejtőre a hullámok ütődése, a talajrészecskék megrengetése erősebb és azonfelül még a me-redekebb lejtőn a víz is rohamosabban zúdul le. Ezek következtében a rongálás mértékét nem a löjtő szabja meg. A gyakorlatban most már majdnem általában 1:3 lejtővel építik a vízfelőli rézsűket.

A mentett oldalon a töltések erősítésére padkát, sőt többszörös padkázást szoktak létesíteni.

Többször tapasztaltatott az, hogy a töltések szivárgása, csúszása a padkák és a töltésrézsűk összeszögelésénél, vagyis a töltés leggyengébb pontjainál keletkezik. Az is tapasztaltatott, hogy a töltések rézsűin keletkezett csurgások a padka felületén kellő tovafolyást nem nyervén, a padka tetstét eláztatják. E miatt njabban az az irányzat, hogy a padkák hagyassanak el, s helyettük a szárazfelőli rézsű megfelelően enyhébb lejtővel létesíttessék.

A töltések magasságát az árvíz színéhez képest állapítják meg.

A gátak méretei, a folyószabályozásaink megindítása óta, igen nagy alakuláson mentek át.

A tapasztalás azt mutatta, hogy az első időkben készült gátak csak bizonyos csekély magasságig voltak képesek ellenállni az árvíz hatásának és csak ott, a hol az árvíz rövid ideig szokott tartani.

Az árvíz nagyobb magassága, vagy nagyobb tartóssága esetében leginkább az átszivárgás folytán veszítették el az ily méretű gátak ellenálló képességüket.

A gátak eredeti' méreteit idővel a szükséghez képest megnagyobbították. így kaptak idővel a gátak nagyobb magasságot, nagyobb koronaszélességet és a száraz oldalon egy vagy több padkát, a vízoldalon pedig enyhébb rézsüt.

A fejlődést e tekintetben alábbi mintaszelvények mutatják be áttekinthetően:

Vásárhelyi idejében a Tisza mentén épült töltések általában a következő méretekkel bírtak (11. ábra) :

Koronamagasság a legnagyobb vízszín

.    .    1*00 m

. . 4*00 m .    .    1:2-höz

.    .    1:1-hez

felett........

Koronaszélesség .....

Víz-felőli rézsű hajlása . . .

Szárazfelőli rézsű hajlása . .

2-00 m

A korona alatt 2-5 m-re létesített padka szélessége.......

¹.....m ■■ yr--

8’

i- 9

: V*

lí. ábra.

lS80-ban, az akkor megkérdezett külföldi szakértők jelentései alapján tett előterjesztésben a tiszai töltésekre (12. ábra) következő méretek javasoltattak:

Koronamagasság a legnagyobb árvíz felett

.    .    1-00 m

Koronaszélesség......

Vízfelőli rézsű hajlása. . . . Szárazfelőli rézsű hajlása .    .

. . 4-00 m . . 1:3-hoz .    .    1:2-hez

„Azonkívül oly helyeken, hol a töltés magassága meghaladja a 3 m-t, annak hátulsó lába padka által erősítendő meg. A padka 4-00 m széles koronája legfeljebb 2*00 méterrel legyen a legmagasabb vízszín alatt. Ha pedig még a padka maga is magasabb lenne .3*00 méternél, a megett egy 2-ik, 3-ik stb. padka építendő. Minden következő padka 2-00 méterrel legyen alacsonyabb a megelőzőnél s az ily többszörös padkák szélessége egyenkint 3*00 m legyen.“

Yj.|

le

<■ 4Q->

20 i

30 ;

12. ábra.

1888-ban megállapított, ú. n. szabványméretek a felső Tiszára, Szolnoktól felfelé a következők voltak (13. ábra):

Koronamagasság a legnagyobb árvíz

felett .........

Koronaszélesség......

Yízfelőli rézsű hajtása . .    .

Szárazfelőli rézsű hajtása . .

<-40->

.    .    1*00 m

.    .    4-00 m

. . 1:3-hoz .    .    1:2-höz

'JSL

te

A-0-»

■v.í 0-3 2-0 !

wtWWÊÉÊm

: 3-0

*■

13. ábra.

Mindenütt, hol a töltések 2:00 méternél magasabb víznyomásnak vannak kitéve, a nagyvíz-szín alá 1-00 méterre felérő, 4*00 m széles padka készítendő.

1888-l)an megállapított, ű. n. szabványméretek az alsó Tiszára, Szolnoktól lefelé a következők voltak (14. ábra):

Koronamagasság a legnagyobb árvíz

. . 1-50 m .    .    6-00 m

. . 1:3-hoz .    .    1:2-höz

felett *........

Koronaszélesség......

Yízfelőli rézsű hajlása . .    .

Szárazfelőli rézsű hajlása .    .

>0

< s-c

0 - 3 r.

' 40->

2-5

%fHII

14. ábra.

Mindenütt, hol a töltések 2-OU méternél magasabb víznyomásnak vannak kitéve, a nagyvíz szín alá 1*00 méterre felérő 4-00 m széles padka készítendő.

Az alsó Tiszán 1895. év után alkalmazásba vett töltésméretek a következők (15. ábra) :

< 6 0 >

“1-5

mm

Í3

0’3 i 1-5 i

■*

. 3-5 :

15. ábra.

Koronamagasság a legnagyol)!) árvíz

felett ...........

Koronaszélesség.........

Y ízfelőli rézsű hajlása......

I—¹ Cí ^

gsg

I 3 S

Szárazfelőli felső lejtő hajlásá .    . . 1:2-höz

Szárazfelőli, padka alatti rézsű hajlású 1:3-hoz A nagy víz színében 4 méteres padka.

Az 1897-iki dunai nyári árvízből kifolyólag a dunai töltésekre a következő szab vány méretek állapíttattak meg:

.    .    1*00 m

. . 4‘00 m . . 1:3-hoz .    .    1:2-höz

Pozsonytól Bajáig (10. ábra): Koronamagasság a legnagyobb árvíz felett ........

Koronaszélesség......

Yízfelőli rézsű hajtása . . .

Szárazfelőli rézsű hajlása . .

0-3 '•

20

40

■mm.

X-

JQ

lí. ábra.

Ott ahol a töltés 2 00 méternél magasabb vizet tart, az árvíz szine alá 1 *00 méterre fölérő 4:00 m széles padka. A hol pedig 3-00 méternél nagyobb vizet tart a töltés, ott az árvíz szine alatt 2:00 méterre egy második 4-00 méteres padka építendő, és így tovább minden méterrel nagyobb vízmélységre egv-egy újabb 4-00 méteres padka.

•00 m

r-1 IIJ

Bajától Újvidékig (17. ábra) : Koronamagasság a legnagyobb árvíz felett . .

Koronaszél esség

Y ízfelőli rézsű hajtása .... Szárazfelüli, rézsű hajlású .    . .

A padkák ügy mint Baján felül.

c óO •> .

. .    1:3-hoz

.    . 1:2-höz

0-3 :

4-0 'v :tc

Ma

17. iílirt

Újvidéktől lefelé (18. libra) : Koronamagasság a legnagyobb árvíz

felett ........

Koronaszélesség......

Vízfelőli rézsű hajlású . . . Szárazfelőli rézsű hajlású .    .

A padkák ágy mint fentebb.

<- 60 >

- V- - - •

1-5

4-0 >

CÍmÉcMsÁ.

. . 1-50 m . . 6-00 m . 1:3-hoz

. . 1:2-höz

< 40 >

WÆÊk

0-3 ï

2-5

-í-o : 4Q:iO

18. ábra.

A Dráva tölteiésnek mintaszelvénye a Gor-disa—dárdai érdekeltségnél a következő:

<•30 >

vi-.1

if"

A boljevici—progári szávatöltések mintaszelvénye a következő:

; i 53

Í4Ü

...

smm

'y-

jjp ÿm

20. ;íbra.

A Temes-Begaszabályozó társulat töltései kö vetkező mintaszelvények szerint épültek:

< 43

030::*

2-0

Kr

21. ábra.

A Bábaszabályozó társulat töltéseinek minta-szelvénye a sárvári felső szakaszon és a győri alsó szaka zon a következők:

< 30 >

_ ' 12

si^ßSm

mm ■³⁰

2.-13

2 87

Síiét;/

ID

< 4-û -> '79—..

30

•>

30 :

‘-N*

. -s,.......a

23. ábra.

A Vágbalparti társulat töltéseinek mintaszelvénye a következő:

'mm

T 10

Wí.

30

WmWMMzLl

'Tffr

24. ábra.

A Körösök töltései általában következő minta-szelvények szerint épültek:

6-0

. 10

-4    -T7' %í;

•7:

'WÊÊmm

b«

25. ábra.

A Körös töltéseinek mintaszelvénye a Szolnok—Csongrádi társulat körös-tiszazugi öblöze-tében:

îü2£r«àf_3Ç^

Y 10

Y,

mmemm

ül

WÁ

l4"i

ül

A Körös töltéseinek mintaszelvényei a Körös-tisza-marosi és ivánfenéki, valamint a hosszú-foki társulatoknál a fenti szelvényeken kívül egyes szakaszokon a következők:

<■ 6 0

li

'■»py#Á

V0.K

27. ábra.

A Szamos töltéseinek mintaszelvényei a következők:

üli.:.

1 50

mmm

•:.ü

< -3-0-vyS

rí

<?

WH

28. ábra.

8. §. Az árvédelemről általában.

Mint minden küzdelemhez, úgy az árvízvédelemhez is különös rátermettség, sok egyéb férfi-virtuson kivid gyakorlottság, nem csüggedő önbizalom és mindenekelőtt hidegvérre van szükség. Valóban megdöbbentő látványt nyújtanak az egymást kergető fodros hullámok, midőn szakadatlanul meg-megújuló erővel neki rohannak a gát oldalának. És ugyancsak kipróbálja a vé-

dekező idegzetét az árvíz veszélyének számtalan más alakja is. A kinek vérmérséklete nem tud az ily viszonyok közt nyugodt maradni, mindenekelőtt igyekezzék önnönmagát meggyőzni annak nélkülözhetetlen szükségességéről. Ha izgatottságát mégsem bírja leküzdeni, legokosabban cselekszik, ha minél előbb elvonul a veszélyben forgó gátról és helyt ád más hidegebb vérű embernek.

Mai napság gátjaink legnagyobb része szervezett vízitársulatok hatásköréhez tartozik. Az ilyeneknél, de még a legtöbb magántöltésnél is a gát védelme már jó előre előkészítve, szervezve van. Ehhez tartozik az is, hogy a védelemmel megbízott ily helyeken a helyzetről már előre is tájékozva van. Különösen tájékozódnia kell a víz-járási. és szél járási viszonyokról; a töltés méreteiről, minőségéről, ellenálló képességéről; a töltésben lévő műépítményekről és azok kezelési szabályairól; az árvízvédelem kezdete és végéről; a rendelkezésre álló anyagokról, eszközökről és szerekről és a többi tudnivalókról. Úgyszintén arról is, vájjon ő kinek és mily fokban van alárendelve, viszont az ő rendelkezési joga kikre és ' mily fokig terjed ki.

Ha valakinek kivételesen előkészületlenül kell ilyen szervezett viszonyok közt „beugrani“, akkor is az Országos Vízépítési Igazgatóság vízrajzi osztálya által naponkint kiadott, közismert „Jelentékenyebb folyóink vízjárásának átnézető“, továbbá az illető vízitársulat által kötelesség-szerűen sokszorosítva kiadott „Az árvédelmi ké-

sziiltségre vonatkozó nyilvántartási adatok“, végül Kvassay Jenőnek „Árvédelem“ czímű könyvecskéje, és mindezek kiegészítéseid a társulat alkalmazottjai megadják mindazt a tájékoztatást, a mit a védelem érdekében a helyzetről és a védelem szervezéséről tudnia kell.

De ha valakinek nem előre szervezett védelemhez kell fognia, akkor, a mennyiben felsőbbségé-től nem kapott volna teendőire nézve részletesen körülírt utasítást, ahhoz irányítsa első tevékenységét, vájjon közvetlenül az árvízvédelemhez érkezett-e, avagy annak bekövetkeztéig még van-e ideje?    %

Utóbbi esetben igyekezzék mindenekelőtt a védelemnek a lehetőséghez képest valamelyes szervezetet adni. Hogy minő legyen a szervezet? azt a viszonyok, főleg a lehetőség dönti el, arra nézve szabályt felállítani nem lehet. Irányítás-képen szolgáljon például következő beosztás, mely már nagyméretű, erősen támadott töltésnél is olyan jó védelem, a minőre sokszor nem telik.

A töltés beosztatik 4—6 km hosszúságú gátőrjárásokra. Minden gátőrjárás őrizetére 1—6 őr (segédőr) szükséges. Célszerű, hogy ha az őrök mindegyike egy ásót és vállán egy üres zsákot visz magával őrjáratára. Sötétben ezenkívül mindegyiknek viharlámpást kell magával vinnie. M inden szivattyútelep, zsilip vagy áteresztőhöz 1—2 őr szükséges. Minden 2—4 gátőr járás felett egy gátfelügyelő alkalmazása célszerű. Minden 36—40 km hosszra egy-egy mérnök szűk-

séges. Lehetőleg minden gátőr járás számára eg\ egy munkáscsapat (10—40 eml>er) szervez tessék, hacsak lehet csapatonkint 1—1 szekérrel, kellő számú esolnakkal és az illető gátszakasz mellé épített gunyhóval.

Az őrök állandóan őrzik a töltést s bejelentik a talált bajokat, azokat a munkáscsapat megérkeztéig a lehetőségig orvosolni igyekszenek. A munkáscsapatok a felfedezett bajokat orvosolják, védekeznek.

A védelem folyamán megszokták első-, másod-és harmadfokú védelmet különböztetni. Ez is különböző szokott lenni a különböző viszonyok közt. Pld. kisebb vízfolyásaink hirtelen és rövid ideig tartó áradásainál ilyenről szó nem is lehet. Szűkebb viszonyok közt a lehetőség szerint igazodik ebben is a védekező. Tájékozásképen szolgáljon például tökéletesen szervezett, nagyobb ' árvédelmi társulataink szabályai alapján összeállított következő irányítás.

Az elsőfokú védelem beáll, a mint a víz a folyó medrét elhagyja, a hullámteret elönti és felülről nagyobb áradás várható. Minden gátőr járásban 1—1 ember teljesíti az őrszolgálatot olyképen, hogy szakaszát naponkint legalább egyszer, odafelé a töltés mentett oldali lábánál, visszafelé a töltés koronáján haladva bejárja. A védősze-rek szétholdatnak.

A második fokú védelem beáll, midőn a víz a hullámtéren 1-U m magasra emelkedett s felülről nagyobb áradás várható. Minden gátőre

járásban 2—2 ember teljesít őrszolgálatot olyké-pen, hogy szakaszukat minden két órában felváltva bejárják és pedig rendszerint a töltés mentett oldali lábánál haladva. Naponkint egyszer, szükség esetében pedig többször is a töltéskorona és a vízfelőli oldal is végigjárandó. Gátőr járásonkint egy-egv .10 tagú munkáscsapat ál-líttatik fel. Szivattyútelepekhez, zsilipekhez 1—1 őr állítandó. Az érdekeltek közül kiválasztott árvédelmi bizottsági tagok felhivatnak, hogy megállapított tartózkodási helyét ki-ki foglalja el. A ' miniszteri megbízott értesítendő. Az illetékes járási főszolgabírók (rendőrkapitány) a vízjogi törvény 149. §-ára való hivatkozással megkeresen-dők, hogy az ártéri községekben azok elöljárói közül egyet-egvet jelöljenek ki, a ki a községbeli közerővel s a szükséglendő anyagokról teljes hatalommal rendelkezik s azokat akár a hatóság rendeletére, akár a védelem vezetőjének megkeresésére azonnal kiállítsa.

A harmadfokú védelem beáll, ha a víz előb-beninéi ismét 1 méterrel magasabb lett s felülről még áradás várható. Minden gátőrjárásban 4—4 ember teljesít őrszolgálatot olyképen, hogy a gátőrjárás hosszát felezik s minden fél részben 2—2 ember őrködik. A harmadfokú védelemnél célszerű, ha a von albe járást egy gyakorlottabb őr mindig egy munkással együtt (tehát ketten) teljesíti, hogy a jelentkező bajnál az őr a helyszínén maradva a legszükségesebb, első munkákat végezze, míg a munkás a munkáscsapatért,

anyagokért, szerekért fut. Ily kettős őrségnél az egyik a gát mentett lábánál, a másik a koronán haladjon. A töltés bejárása a szükség szerint szaporíttatik. A munkásesapatokat 40 emberre, sőt szükség esetén azon felül is felszaporítják. A jelentések továbbítására lehetőleg gátőr járáson-kint egy-egy lovast kéznél tartanak.

Ha az ily fokú védelem huzamosabb ideig tart, akkor éjjel és nappal külön őrség alkalmazandó.

Gyöngébb töltés fokozottabb, erősebb töltés enyhébb őrizetet és munkáscsapatot igényel.

A szivattyútelepek, zsilipek és áteresztők külön őrségei a szükségnek megfelelően megerősítendők.

Felváltásokról, különösen a legnehezebb időben, esti 9-től hajnali 3 óráig és az étkezési idők alatt különös figyelemmel kell gondoskodni.

Ha a védtöltés nem látszik elég erősnek, vagy ha az az árvíz által annyira megrongáltatnék, hogy a védekező az általa alkalmazható munkaerővel és eszközökkel nem lenne azt képes többé sikerre való kilátással megvédeni, vagy végre, ha a folytonosan növekedő árvíz színe a védtöltés koronájához közelednék, erről az illető közigazgatási tisztviselő (főszolgabíró, rendőrkapitány) s a szomszéd községek elöljárói oly célból értesítendők, hogy az 1885: XXIII. t.-cz. (vízjogi törvény) 148. §. értelmében a közerőt kirendeljék, azzal a töltésen megjelenjenek és a szükséges anyagokat és eszközöket kiállítsák,

Kisebb koronaszélességű vagy lazább anyagú töltéseknél mindez természetesen hamarabb beáll, mint erősebb, jobb anyagúaknái.

A védelemhez szükségelt anyagok és szerek mennyiségére nézve is a viszonyok, főleg a lehetőség döntők, arra nézve szabályt felállítani nem lehet. Irányításképen szolgáljanak a következő számadatok, melyek közül a nagyobbak egy nagy magasságú, erősen támadott töltés rendszeres védelmére vannak előírva, a kisebbek könnyebb viszonyok közt szinte elégségesek. Sokszor bizony ennyire se telik, s mégis meg kell védeni a töltést!

. 500—2000 drb . 200— 600 kéve . 10— 15 m3 . 25— 50 drb

2—

100— 500 „

2—

2—

2—

2—

1—

1- 2 „

Különféle föld-, fa- és jégmegmunkálószerszámok a szükséglet és lehetőség szerint.

Ha azonban szervezetlen viszonyok közt közvetlenül az árvízveszedelemhez érkezik a véde-

lenire hivatott., akkor a lehető leggyorsabb tájékozódás után:

1.    Azonnal fogjon hozzá a veszélyeztetett pontok védelméhez.

2.    Gondoskodjék a gátban lévő műépítmények elzárásáról, védelembe helyezéséről.

3.    Puhatolja ki, vájjon a gát meghágása nem fenyegeti-e? Igenlő esetben azonnal gondoskodjék a megfelelő megmagasításról.

4.    A lehetőség határain belül előre intézkedjék bekövetkezhető egyéb bajok ellen.

5.    Eközben a lehetőség szerint és fokozatosan szervezze és léptesse életbe a rendszeres védelmet.

Mindenféle árvízvédelemnél főirányelvként tartsuk szem előtt a következőket:

Elsősorban tisztázandó, hogy mennyi és minő* erő és anyag áll közvetlenül rendelkezésre. Ha ez nem lenne elegendő, akkor haladéktalanul intézkedni kell a szükséges erő és anyag beszerzése iránt.

Az árvédelmi szabályokat szigorúan betartsuk és betartassuk. Sikeres védelmet csak úgy lehet reményleni, ha mindenki pontosan teljesíti kötelességét.

Ha valahol, úgy az árvédelemnél nem szabad sablonosnak lenni. Leleményesség, szemességre különösen szüksége van a védekezőnek. Igyekezzünk tehát mindent — még e könyvecskében ismertetett védekezési módokat is — a körülményekhez képest, azoknak megfelelően, célszerűbbé idomítani.

Hullámcsapások elleni védekezéseknél a hullámok közvetlen érintkezése a gát testével a lehetőségig megakadályoztassék és o gát testével közvetetlenül érintkező víz minél nyugodtábh állapotban tariassék.

Szivárgás. átázás, megcsuszamlás ellen mindig annak eredetét felkutatva, a vízfelőli oldalon s sohasem a szárazfelőli oldalon védekezzünk.

Az apadás beálltát közvetlenül követő időben megkétszerezett buzgalommal igyekezzünk védekezni. A tapasztalás azt mutatta, hogy a culmi -natió szerencsés bekövetkezte után az emberek hajlandóak a veszélyt elmúltnak tekinteni és a védekezésnél ellanyhúlni. Holott nyilvánvaló, hogy a csak nehány cin-rel kisebb vízszinnél a veszély ugyanakkora, sőt a töltések folytatólagos átázása, esetleg keletkezett szelek stb. miatt ese-tenkint nagyobb, mint a mekkora a culminatió előtt és alatt volt.

Védelem közben pedig szorosan tartsuk szem előtt e művecske jelmondatát: „Ne csüggedi soha!² 3 4

ba

Előre nem szervezett viszonyok közt a védekezőnek első teendője legyen tisztázni azt, hogy minő és mennyi árvédelmi anyag áll rendelkezésére s mit lehet még beszerezni?

Az árvédelemnél felhasználni szokott anyagok főleg a következők:

■f

3 00

..... / '7S

.1

y oo - soo

•.VVJ

M— -1

* osa* o sa ;

6 00 - io 00

i o so ► o sa .

29. ábra.

sr. P

a) szalma, sás, dudva és mindenféle giz-gaz hullámcsapás fölfogására s erejének meg-

b)    szálas trágya ugyanarra a czélra;

c)    nád, körülbelül 2—3 deciméter vastagságú és 3 méter hosszúságii kévékbe* kötve, szintén arra a czélra;

d)    kukoriczaszár, körülbelül 2—3 dm vastag

ság'il és 1—I¹/-! m hosszúságii kévékbe kötve, szintén arra a czélra;

e) rozsé, szintén arra a czélra.

A rozsét rendszerint vagy rözseköteg, rrizsekévé, vagy pedig rözsekolbász alakjában használják fel. Legszokottabb méreteik fentebbi rajzok-bólkivehetők.

//

;,y-\ -

■7'

600

JOO

30. ábra.

Bár a rőzse rendes viszonyok közt már előre el van készítve, s azt kész állapotban kapja a védekező, mégis sokszor azt neki magának kell elkészíttetnie is. Legczélszerűbb azt rozséba kokon készíteni, melyet fentebbi ábra ismertet.

Először is a kötésre szánt gallyakat (rozsét) a bakokra egyenletesén elosztva elhelyezik. Any-

Hí

nyit, a mennyi a szándékolt vastagság s hosszúsághoz szükséges. Olyformáu, hogy a vékonyabb, hosszabb vesszők kividre, a rövidebbek és vastagabbak belülre, a rozsé levágandó végeire pedig erős vesszők kerüljenek. Azután a rozsét a szükséges helyeken a szorítólánccal összeszorítják és ugyanott drót- vagy gűzszsal

keruM +l'n ál merő

31. ábra.

megkötik. Hogy a rozsé vastagsága egyenletes le-.gyen, a szorítás fokát egy vékony vesszővel mérik, melynek hossza a kívánt vastagság kerületével egyenlő,* A kötés 30—60 cm távolságokban vagy 18-as, 20-as lágyított vassodronnyal vagy fűzfavesszőből gyártott gúzzsal történik.

A gúzsokat lehetőleg friss fűzfavesszőből úgy

készítik, hogy azokat vagy vízben beáztatják, vagy pedig tűznél megabál jak, azután pedig megsodorják. Az abálás ágy történik, hogy 8—10 megtisztított vesszőt, vastag végénél tartva, addig tartanak, folytonosan forgatva, láng fölé, míg azok nem kezdenek izzadni. A megsodrás pedig úgy történik, hogy kézbe véve a megabált vessző vastag végét, attól mintegy 25—30 em-re lábunkkal an a rálépünk. A kéz s láb közti 25—30 cm hosszú darabot, kézzel megesavargatjuk. A esavargatás előhaladásával lábunkkal mindjobban a vessző csúcsa felé csúszunk. Erősebb vesszőket 10—15 cm erős gömbölyű czölöpökre tekergetjük rá folytonos esavargatás közben. Végre az ily módon elkészült gúzsvesszőt hurokba rakjuk s lehetőleg nedves helyre eltesszük. A gúzs megkötésének módját alábbi rajzok mutatják.

32. ábra.

f)    karók, ákácz-, tölgy-, vagy fenyőfából faragva, fűrészelve, vagy hasítva 1-2—2*5 m liosz-szúságban és 8—12 cm vastagságban;

g)    deszkák fenyőfából 2—1 m hosszúságban, 15—32 cm szélességben és 1 x/₂—5¹/., cm vastagságban.

Azok, melyek szádfalak készítésére vannak szánva, alulról, a 33. ábra szerint megfáragan-dók.

h)    czölopok 3—6 m hosszúsággal és .10—15 cm erősséggel. A leverésre szántak ábra szerint megli egy ez ve.

i)    gerendák, főleg szádfalakhoz vezérgerendákul;

du

Uvi

> b.

cd

'd

I;

1>é-2d

L .JL

38. ábra.

j)    különféle szegek és vaskapcsok;

k)    zsákok földdel töltve. Ez a legfontosabb védelmi szer egyike;

l)    drót és drótfonatok. A drót rendszerint karikákban áll rendelkezésre. Vigyázni kell annak szétbontásánál, hogy hurkot, „macskát“ ne kapjon, mert megfeszítve, ott könnyen elszakad. E végből a drótot az egész karikának körül forgatásával fejtsük mindig le.

A drót a kereskedelemben vastagsága szerint .számozva van. A szokottak!) méretek a következők:

száma .........=

átmérője mm...... =

1000 m súlya kg = hűzószilárdsága kg =

CM --ti CO

o

50

5-0

150

wM

34. ábra.

m) egyes felszereltebb társulatoknál különféle rendszerű töltésborítások (paplanok).

A védelmi anyagok feldolgozásánál következő eszközök szükségesek:

a) kézi bunkó (verő furkó) (35. ábra) ákácz-, vagy tölgyfából készítve, a kisebb karók beveré-

fi

]í

85. ábra.

fi’

»ere. Á bunkó nyele 65 cm bosszú és 4—5 cm átmérőjű. A bunkó feje 28 cm hosszú és 16 cm átmérőjű. Az egész bunkó súlya 4—-6 kilogramm;

b)    kézi bak kemény fából, négy fogóval ellátva, a nagyobb karók és kisebb czölöpök beverésére. Hossza: 80 cm, átmérője: 30 cm, súlya: 20—25 kilogramm;

c)    kézi furkó (földtömő furkó) kemény fából, a felhasznált föld tömörítésére. A nyél hossza: 100 cm, vastagsága: 5—6 cm. A furkó feje: 26 cm hosszú, 18 cm átmérőjű és súlya mintegy 5—6 kilogramm;

ÍV

fi

il

él

■í

■Jr

141.

• -re - ■

VI

S6. ábra.

# t

d)    ladikok, dereglyék és tutajok a védelmi anyagok szállítására és a különféle munkáknál állványképen;

e)    lámpák vagy fáklyák, éjjeli munkánál a helyszínének megvilágítására ;

f)    vasvillák, dudva rakására vagy kiszedésére;

g)    ásók, lapátok a földmunkához. Fagyos időben csákány is;

h)    balták, fejszék és a drótmunkához való fogók;

i)    kosarak, vagy ládás tragacsok, talicskák# kordék és szekerek földhordásra;

j)    jegelőfejszék és rudak. A jegelőfejsze súlya (a nyél nélkül) 3—3V₂ kg. A jegelőrúd vasalásának súlya (nyél és karika nélkül) 2y₂—3 kg. A karikák erőssége 4—5 mm. Ügy a jegelőfejsze, mint a jegelőrúd kovácsolt vas, élén vastagon aczélozva.

10. §. A védekezés kezdete és vége.

A védekezés általában már akkor kezd szükségessé válni, a mikor a folyóvíz medrét elhagyja és a gát lábát elérve az előtért elborítja, a beérkező jelentések szerint pedig még további, nagyobb mértékű áradást lehet várni. Ezen általános szükségességen kívül ismeretes szokott lenni mindenütt az a vízállás, a melynél a fennforgó viszonyok közt a hullámzás rendszerint jelentékeny sérülést okoz a gát oldalában.

Minden gátvédőnek tisztában kell lennie azzal, hogy a folyónak egy fentebb eső pontjánál tényleg már beállott áradat, körülbelül mily magasságban fog lefolyni a védelemre bizott gát mellett! Valamint azt is szükséges tudnia, hogy mennyi ideig tart, míg a folyó felsőbb vidékének valamely pontjától az árvíz hozzá leérkezik?

Mindkettőt nagyobb folyóinkra nézve az Országos Vízépítési Igazgatóság vízrajzi osztálya rendszeresen nyilvántartja és közli. Kisebb vízfolyásokon a vízmérczék adataiból és több árvizeknek összevetéséből elegendő pontossággal meg lehet tudni és ezek rendesen a gyakorlati vizimérnökök előtt ismeretesek szoktak lenni. Ha még nem ismerné, igyekezzék az erre vonatkozó adatokat azonnal beszerezni, hogy a védekezést kellő kitartással folytathassa és azt idő előtt be ne szüntesse, de viszont időn túl se folytassa szükségtelenül.

A gát védelme egy bizonyos vízállásnál kezdődik, a mely minden gátra nézve tapasztalatilag már meg van állapítva és mindaddig tart, míg az árvíz ugyanarra az állásra vissza nem apad. Minden társulat gátvédelmi szabályaiban ki is van téve a vízállásnak eme magassága.

Minthogy a gát védelmét hullámcsapások ellen csak bizonyos vízálláskor kell megkezdeni a legmagasabb vízálláson felül pedig nem szükséges folytatni : a hullámcsapások elleni védekezés a gát oldalának csak egy bizonyos szélességére szorítkozik. Ez a szélesség igen változik a helyi körük menyekhez képest.

A nagy vizek leapadásával megszűnvén a gát-védelem szüksége, a gátvédelemkor levert karókat, deszkákat, czölöpöket húzassuk ki és helyüket gondosan tömjük be. Azután a kihúzott faanyagokat, valamint a'gát véd elemhez széthordott

egyéb anyagokat és eszközöket szedessük össze és «állandó helyükre szállíttassuk.

A karók kihúzására egyszerű emeltyű szolgál eszközül (37. ábra.). Ugyanis: a karót b erős láncz-ezal körülfogjuk és a láncznak egyik szemét c emeltyű megvasalt hegyes végébe akasztván, 3 munkás a legerősebben állót is kihúzza. Az alátámasztó lábat czélszerii 0*50—1-00 m hosszúra készíttetni. 3—4 munkás egy nap alatt 400—600 karót ki bír szedni, a mint t. i. erősebben vagy lazábban álló karókkal va.n dolgunk.

«

íSé

¹

A hullámzásokról és azok hatásairól lásd Maiina Gyulának a Magy. Mérnök- és Építész Egylet közlönyének 89. köt. 9-ik füzetében «Az árvíz ellen való védekezés okszerűvé tétele» címen írott cikkét.

²

Védelmi anyagok és eszközök.

³

Minden szervezett társulat árvédelmi készültségére vonatkozó adataiban fel vannak sorolva a rendelkezésre álló védelmi anyagok és eszközök, továbbá az is, hogy az esetleg még azon

⁴

felül szükségeltek hol s mily módon szerezhetők be,

pr

'S.'

«fi

37. ábra.

Az egymás mellé sűrűn levert karókat — a mennyiben egészen le vannak a földbe verve — ásóval bontatjuk ki. A karófal végét t. i. oly mélyen kiásatjuk, hogy a szélső karó szabad kézzel könnyen legyen kiemelhető. Ezután már könnyen mozdul a 2-ik és a többi karó. Néhány méternyi haladás után ismét segítségül vesszük az ásót és a karó tövéről ismét eltávolíttatjuk a földet keskeny árokszerű kásással. A munkát így folytatjuk a karófal végéig. Azután az így támadt ár-kocskát gondosan betemetjük.

a) Védekezés h villáin verés ellen.

11. §. Általános megjegyzések.

A hullámverés keletkezése és működése a 4. §-ban van részletesen tárgyalva.

Hullámverés elleni védekezésnél a hullámok közvetlen érintkezése a gát testével a lehetőségig megakadályozandó és a gát testével közvetlenül érintkező víz minél nyugodtabb állapotban tartandó.

A hullámverés nyaldossa, elhabolja, szakgatja, végre is átszakítja és elmossa a töltést.

A hullám szakgató ereje folyóvízi viszonyaink közt legfeljebb csak 020 m-re hat le a víz szine alá. A védekezést tehát elég a víz szine alá 0-30 m-re eszközölni.

Tagadhatatlan az, hogy minél enyhébb lejtésű a megtámadott rézsű, annál kevésbé kezdi azt ki a hullámverés. De a rézsűk növelésével a hullámverés ellen védekezni mégsem lehetséges, mert még 1 :12 hajlású rézsűknél is észleltetett már elhabolás, s a mint a hullám egy kis merőleges lépcsőfokot előállított a töltésrézsűn, attól kezdve a rombolás egyenlő mértékben halad tovább, bármekkora is a töltés rézsűje.

A hullámverés ellen legtermészetesebb védelem a töltés rézsűjének begyepesítése. Minél tömöt-tebb a gyep, annál erősebben bír az a hullámoknak ellentállani. Tapasztalati tény, hogy ha nyári áradások a töltés lejtőjén kaszálatlan, magas füvet találnak, ily esetben az erős hullám-

?« verés is megtörik a füvön s a töltés külön védelem nélkül is ép marad. A gyepképződés mere-dekebb földrézsükön tökéletlenebb, mint enyhébbeken. E miatt-kívánatos a töltések víz felőli oldalának legalább 1 : 3 arányú hajlást adni.

Széles és szabad hullámtéren, kellő vízmélység mellett, 1—4 fokú széltől keletkező kis hullámverés ellen egyáltalán nem, vagy csak alig szükséges védekezni.

5—7 fokú erősségű széltől keletkező közép hullámverés ellen szükséges már a védekezés.

8—10 foknyi erősségű viharok által előidézett nagy hullámverések gyakran csak a legnagyobb erőfeszítéssel küzdhetők le.

12. §. Szabványos töltések védelme hullámverések ellen.

Árvédelmi társulataink töltéseinek méretei, az utóbbi évtizedekben annyira erősödtek és tökéletesedtek, hogy azoknak a védelme lényegesen különbözik a kezdetleges töltéseknek kezdetleges viszonyok közötti védelmétől. Ezért szükségesnek tartottuk a hullámverés ellen való védekezés módjait e szempontból ketté osztani, habár e kettő közt határozott határvonalat felállítani nem lehet.

13. §. Ollós karózás.

Midőn a hulláin még nem szakgatott martot a gát oldalában, akkor középszerű hullámcsapás ellen úgy védekezhetünk, hogy elsőbben is egy sor 2—2*/₂ m hosszúságú karót, egymástól 30—4Q

cm távolságra, jó erősen leverünk, azután mögötte a kukoriczaszárból vagy rozséból készült kévéket úgy fektetjük le, hogy' legalul, például: egymás mellé 2 kéve essék, ezek fplé pedig 1 vagy 2 és erre ismét még 1 kéve (23. ábra). Ennek megtörténte után a kévefal mögött egy második sor karót verünk le. Még pedig, ha elég karó áll rendelkezésünkre, mindegyik külső a karóval szemben egy belső b karóh, ha pedig szűkiben vagyunk a karóknak, akkor csak minden második külső karóval szemben egyet. Az így egymást érintő külső és belső karókat c-nél végül gúzsvesszővel erősen öszekötjük.

38. ábra.

Az ily karózást Hódmező-Vásárhely vidékén „ollós karózás“-nak hívják. Magassága lehet mintegy 60 cm.

Jó oldala abban áll, hogy bárhol felrakható. Ellenben az a hibája, hogy egymagában a nagyobb hullámzásnak nem bír sikeresen ellen-állani. A hullám t. i.: a mint nekirohan az ilyen falnak, azt erősen meg-meglöki és törekszik fölemelgetni. Mivel az összes falazatot a karók lefoglalva tartják, a karók minden lökést meg-

7Î éreznek és idestova rángattatn'ak. A tartós liuJ-lámcsapásnak pedig az a végeredménye, hogy a karók meglódulnak és a hullám egyszer csak felveszi az egész falat s a vízszinen ide. s tova himbálja.

Figyelmeztetés, a) A víz sziliénél mintegy 30 em-rel alantabb feküdjék az ollós karózás alapja, nehogy a hullám az alapot kimoshassa.

b)    A külső sor karó kissé befelé dőljön a gát felé, a belső karók pedig úgy legyenek leverve, hogy a közbeeső kévéket a lehető legjobban összeszorítsák.

c)    A kévék lehetőségig jól megfeküdjék egymást, köztük hézagok ne maradjanak és lehetőleg egyenlő magas falat képezzenek.

d)    A karók leverésére nézve itt ig szem előtt tartandó, a mi a 18. §. d) e) pontjai alatt elmondatott.

e)    Midőn az áradó víz az ollós karózást túlhá-gással fenyegeti, azt nem kell bevárni, hanem második, esetleg harmadik sorral védjük a gátat. Célszerű a második sor készítését mindjárt megkezdeni, mihelyt az első sor karózat koronáját a vízszin 30 centiméternyire megközelíti. Szintén ennyire legyen a második sor lába fedve az első sor magasságával.

Egy folyóméter, 60 cm magas fal anyagszükséglete:

kukoriczaszár vagy rőzsekéve .    . . 0 15 m*

karó (l¹/₂—2¹/, m hosszú, 8—12 cm

, . 6 drb,

vastag)

14. §. Halhéj ja» borítás.

Oly gátszakaszokon, hol. a hullámzás nem szokott fölötte nagy lenni, ha már kevés további áradásra van kilátás, és a mikor a kimosott mart 15—25 cm-nél nem nagyobb, következőleg is védekezhetünk ú. n. halhéjjas borítással.

Az átlag 2 m hosszú és a kötésnél 30 cm vastag a rőzsekévéket a 24. ábra szerint helyezzük egymásra és a kötés táján egy-egy horgas vagy keresztes karóval a gáthoz szegez tétjük, a rozsé mögé és alá pedig b szalmát, gazt stb. tapostatunk.

-A

ÏW-.C

JPP

lí>. ábra.

A karók körülbelül 1 m-re jönnek egymástól, melyeket kezdetben csak gyengén verünk a földbe s csak akkor veretjük le erősen, ha szél kezd fújni. Szükség esetén ollós karózással erősítjük meg e védelmet.

Az ilyen rőzsemű oly összefüggő rőzsetes-tet képez, melyet igen könnyen lehet a vízszin változása szerint följebb vagy lejebb helyezni. Ezért nemcsak egy, hanem különböző vízállásnál is védhetjük vele a gát oldalát; minélfogva aránylag véve kevés anyag kell hozzá.

Figyelmeztetés, a) A rőzsemű alja körülbelül 30 cm-rel mély ed jen a nyugvó víz szine alá, hogy a hulláin alatta ki ne vájhassa a gát lodalát.

b)    A rőzsefejek vízmentében feküdjenek.

c)    Apadáskor vagy áradáskor a rőzsemű lejebb vagy följebb helyezésére két csapat ember áll sorba úgy, hogy minden két karó közé egy-egv ember jut. Az első csapat emberei a karók mellett csapófát dugnak a rozsé alá, azt megemelik és ha a vízszin lejebb apadt, mindjárt a csapófán lejebb csúsztatják a kellő helyre. Ha pedig följebb kell helyezni a rozsét, a második munkáscsapat fölhúzza kellő helyére a rőzsekévéket. Ez a második csapat apadás esetében csupán a karók gyenge be-verését végzi.

d)    Mikor a víz színe hullámzásba jön, a karókat erősen le veretjük. Gyenge hullámzásnál ezután még csak arra kell ügyelnünk, hogy a meglazult karók lejebb verettesenek, vagy újakkal pótoltassanak. Ha a hullámzás erősebb, akkor a rőzsekévék mögé taposott b gazt, szalmát vagy trágyát c földdel megterhelik. Kivételesen, nagyon erős szelek esetében, az ilyen gátvédőt még súlyosabb tárgyaknak közönként való reáhelve-zésével is megterhelhetjük.

Egy folyóméter, 50 cm magas rőzsemű anyag-szükséglete:

rőzsekéve (2 m hosszú, 30 cm vastag) 1 drb. karó (H/j m hosszú, 8—10 cm vastag) 1    „

£az

0-25 m³

15. §. Rőzseborítás.

A legnagyobb hullámzás ellenében úgynevezett „rözseborítást“ is szokás alkalmazni, midőn a hullámok martot még nem szakgattak. Még pedig oly sikerrel, hogy az újon épült és még be nem gyepesedett gátoldal is, valamint az igen laza anyagból, sőt a homokból készült gát is megvédve marad alatta.

fii

4(1. ábra.

A rőzseborítás készítését a csendes vízszin alatt mintegy 30 cm-nyire kezdjük el, úgyhogy a gát oldalát 4 m szélességien szálas szalmával, vagy ehhez hasonló egyéb dudvával oly vastagon borítsa, hogy a szalmaágyazat megtömörülése után is még mindig 10 cm vastag legyen (40. ábra). A szalmaborítékra válogatott és egyenletes hosz-szúságú 'rozsét teregetünk — a víz szélének irányára merőlegesen és vastagabb végüket rakván a víz felé — oly sűrűn, hogy a rőzseszálak között 4 cm-nél nagyobb hézagok ne legyenek és vastagsága mintegy 8 cm legyen. Ezután a rőzsére 4 sor c hevedert vagy csatlófát fektetünk. A legalsót a borítás ?dsó szélénél, a többi hármat pedig

7d 1—1 ni távolságokban, végül a hevedert minden 1-3—1-5 m távolságra kampós karóval jól leszorítjuk a gát. testébe olyképen, hogy a hevederre és kampós karóra egy vesszőkarikát húzunk. E karikát a karó kampójába illesztve, a karót mindaddig verjük, míg a hevedert és ezzel együtt az egész rőzseszalma borítást erősen le nem szorítja a gát oldalához.

c\

Ä§p|||? "

-------■

- ‘ ' : '• '

41. áhr*.

Midőn a gát oldalát a hullámzás már kikezdte (41. ábra), vagy midőn már hullámzik, akkor a vízszin szélének vonalában egymástól 40 cm-re 1 *5—2-0 m hosszú, 8—12 cm vastag kampós karókat jó erősen leverünk, azután a karók mögött szétbontott rőzsekévét teszünk. Ezt 5—10 cm vastagságban a karókhoz tartjuk és mögötte 25 cm vastagságban szalmát vagy egyéb dudvát taposunk le annyira, hogy a rozsé és szalma alja mintegy 30 cm-re feküdjék a csendes víz szine alatt. A lábazat elkészülte után elterítjük a szalmaágyazatot és tovább úgy járunk el, miként föntebb le van írva.

Folteve, hogÿ a gátoldal rézsűje 1 : 3-hoz arányló, akkor a 4 m szélességű, borítás 1*3 in függőleges magasságnak felel meg és ily függőleges magasságban fedi a gát oldalát. Nem taná-osos azonban tétlenül bevárni az árvíznek 1*3 m-nyi áradását, mivel akkor a hullámzó víz már a borításon túlcsapna és a védtelenül hagyott gát oldalát megrongálná. Sőt már akkor tanácsos folytatni fölfelé a borítást, mikor a víz még csak 1 m-nyire áradt.

Figyelmeztetés, a) A rőzseborítás lábazata a csendes víz színe alatt mintegy 30 cm-re feküdjék, nehogy⁷ a hullámzó víz alája kaphasson és alámoshassa.

b)    Ha a borítást hullámzó vízben kezdjük készíteni, a lábazathoz vert karókat ne függőlegesen, hanem mintegy 15—20 cm-nyire a gát felé hajolva verjük le, — a többi karókat pedig a gát oldalára merőlegesen. A karóleverés szilárdságára nézve figyelemben tartandók a 18. §. cl) pontja alatt elmondottak.

c)    Ha reá érkezünk, mindenik kampós karóba két kampót vágjunk be. Ha netalán a hullámcsapás kimozgatná a karót, a vesszőkarikát a felső kampóba lehessen akasztani és a kampós karót- lejebb verve, ismét megszilárdíthassuk állásában.

d)    A heveder elhelyezésekor, rövid rőzsevesz-szőknél, arra figyeljünk, hogy a rőzseszálak vastag vége mindig a heveder alá jusson.

e)    Ha rozsé helyett náddal rendelkezhetünk, ebből elég 4—5 cm vastagságú terítés, mert szálai sűrűén fekszenek egymás mellett.

f)    Miután a borítást erős hullámzás közben igen nehéz elkészíteni, már előre készítsük el csendes időben. Még pedig úgy, hogy lábazata a gát oldalának azon vonalába essék, hol a hullám (»sapas jelentékenyebb sérülést szokott okozni.

g)    Ha a tartós nagy hullámzás a szalmabélést helyenként kiszedné, ezt azonnal helyre kell hozni. De mivel ilyenkor szabályszerűen nem lehet dolgozni, a szalmaréteget csak úgy, ahogy lehet, tömjük a rozsé alá. Az ily helyeket azonban a vihar, elmúlta után meg kell vizsgálni és gondosan megigazítani.

h)    A munkabeosztás következő: 1 ember hordja a lábazati karókat, 1 ember tartja verés közben, 2 ember veri. Ezután 2 ember készíti a lábazatot, még pedig égjük hordja a rozsé- és szalma-anyagot, a másik pedig a rozsét szétteregeti a karók mögött, egyszersmind a szalmát jól letapossa a lábazatba. Ezután 2 ember foglalkozik a szalma-hordással és szétterégetésével, 2 ember a rőzse-hordással és szétteregetésével, 4 ember a hevederek és szorítókarók hordásával, a hevederek lefektetésével és a szorítókarók leverésével, végül 1 ember fűzvesszőkből szorítókarikákat készít. E szerint 13 napszámos dolgozik egy-egy csapatban, 5 részre felosztva.

Egy folyóméter 4 m széles ilynemű rőzseborí-tás anyagszükséglete:

falnia, sás vagy más szálas ducivá ₄ 0-45 m:í

rőzse .

0-32 „

heveder (3 m hosszú, 8—12 cm vastag) 1*3 drb. kampós karó (l!/₂—2x/₂ m hosszú, 8—12

em vastag) ....... . ,

vesszőkarika (20 cm oblìi, 1 em vastag fűzvesszőből fonva).......

16. §. Szalmaborítás.

A Tiszának Tokaj feletti szakaszán a szalma-borítást a fenti eljárástól kissé eltérőleg szokják jó sikerrel alkalmazni. T. i. léczeket szegeznek össze már előlegesen és a léczrostélyt, vagy miként azon a vidéken nevezik, a léczkeretet fektetik a szalmaborítékra rozsé és heveder helyett.

A léczrostély alakja és mérete a 42. ábrán van előtüntetve.

Nv

42. ábra.

Egy-egy léczrostély 4 szál 5 m hosszúságú párhuzamosan fektetett léczből áll, melyekre 5 darab 1 m hosszúságú lécz van keresztben szegezve. E szerint egy léczrostély szélessége 1 m és hossza 5 méter.

Az ilyen borítás elkészítésénél legelsőében agat oldalát leborítják hosszú szálú szalmával vagy réti gazzal 20—30 cm vastagságban és 2-25 m szélességben. Azután erre ráfektetünk a már kész léczrostély okból két darabot a a, és mindegyik rostélyt 6 darab, 1*2—1*5 m hosszú, 6—8 cm vastag b kampós karóval jó erősen a gát oldalára leszorítjuk.

E karók kampója azonban különbözik az alsó Tiszán szokásban levő szorítókarók kampójától. Czéljuk ugyanis nem az, hogy a vesszőkarika beléje akadjon, hanem jól kiálló végükkel le kell fogniok a léczrostélyt. Ez okból vagy természetes kampójú fűzfakarókat használnak, vagy a hasított karók felső végét — tetejétől mintegy 10 em-re — 2 crn-es fúróval átfúrjuk és ebbe egy keményfából készült 15 cm hosszú szeget vernek belé, melynek kiálló vége képezi a kampót.

Miután a léczrostélyokat, valamint a kampós karókat már előre elkészítjük és készen tartjuk, az ilymódon való védekezés munkája igen gyorsan halad előre és miként a tapasztalás mutatja, igen jó eredménye van.

Midőn az árvíz az ilymódon készült szalma-borításnak felső szélét, mintegy 50—60 cm-nyire megközelítette, akkor még egy sor léczrostélyt kell lerakni.

Figyelmeztetés, a) A léczrostély alsó széle 30 cm-nyire feküdjék a csendes víz szine alatt, hogy a hullámzó víz alá ne moshassa.

b)    A szalma vagy réti gaz úgy helyezendő el 20—30 cm vastagságban, hogy szálaik a víz szélére merőleges irányban essenek, mert különben a rostély alól a hullám kiszakgatja.

c)    A kampós karók merőlegesen verendők le a gát oldalába.

d)    A borítást még a víz hullámzása előtt el kell készíteni, mert a nagyobb hullámok igen megnehezítik a szalmaréteg egyenletes lerakását és az alsó karók leverését.

e)    A szalmaborítás szélessége csak az esetben 2-25 m, midőn a gát rézsűje 1:2-höz aránylik. 1 :3-hoz arányló rézsűnél 3-25 m szélességű szalmaborítás és 3 son léczrostély szükséges.

f)    A munkabeosztás a következő: 3 ember foglalkozik a szalmahordással és teregetéssel. Ezután halad 1 ember a léczrostélyok helyrevitelével, lefektetésével és a karók helyrehordásával. 2 ember pedig a karóveréssel foglalkozik. Tehát 3 részre oszolva összesen 6 ember dolgozik egy-egy csapatban.

Egy folyóméter 2-25 m széles, léczrostéllyal leszorított szalmaborítás anyagszükséglete:

szálas szalma, vagy réti gaz . . . . 0-56 m3 lécz (5 m hosszú, 53 mm széles, 27 mm

2 szál 8 drb.

vastag)...........

léczszeg ...........

2-4 drb.

kampós karó (1-2—1-5 ni hosszú, 6—8 cm vastag)..........

ti

Péch. Gátvédalsm.

17.■ §. Buday Dezső gördülő borítása.

Kisebb nagyságú hullámcsapások ellen rőzse-hengereket is szokás néhol használni.

A rőzsehenger vagy egészen rőzséből készül, vagy csak a külső burokja áll rőzséből, a belseje pedig szalma, sás stb. egyéb dudvából.

A rőzsehenger hossza 15—20 m, átmérője 30—40 cm, a külső rőzseburok vastagsága 8—10 cm. Minden ¹J₂ méternél korczvesszővel, vagy tűzben meglágyított 3—4 mm. vastagságú vassod-romival jól összeköttetik (43. ábra).

43. ábra.

Csekély hullámzás esetén a rőzsehengert korcz-vesszőből készült gúzszsal kikötjük a gátba vert b karóhoz, minden 5—10 méter hosszban 1 gúzst alkalmazván. A vízállás változása esetében igen könnyen lehet a gúzsokkal a hengereket följebb húzni, vagy lejebb ereszteni, mindig arra a helyre, a hol a hullámc^apás a gát oldalában kárt okozhat.

Mivel az ily módon készült rőzsehenger csekély sűlylyal bír, minden nagyobbacska hullám képes lesz lebegtetni, hányni-vetni és a tőle várt védelmet meghiúsítani. Nagyobb hullámzás esetében tehát a rőzsehengert ollós karózással kell a gát oldalához erősíteni a 13. §-ban előadott módon. 8őt még egy második, harmadik sor rőzsehenger is szükséges ott, ahol a napokig tartó erős hullám-csapás uralkodik. Mert daczára minden kitartó szorgalomnak és igyekezetnek, mégis megtörténhetik, hogy az erős szél oly nagy hullámokat ver, melyek az első sor hengert széttépik, és akkor igen sokszor életkérdése a gátnak, ha van még egy tartalékhengere, a melylyel addig is védekezhetünk, míg a széttépett hengert ismét összekötjük, illetőleg rendbe hozzuk.

Erősebb hullámzás esetében a hengersorok alá puha anyag, mint szalma, sás, gyékény stb. helyezendő. Sőt ugyanily puha anyag a hengerek háta mögé is fölhalmozandó, hogy a gát oldalát a hullámcsapások ellenében jobban megvédhessek.

Erős hullámzásnál e módszerrel már nem lehet sikert elérni.

Figyelmeztetés, a) A rőzsehenger belsejébe minél több szalma, sás stb. kötendő, hogy a hullám csapkodásait jól fölfoghassa.

b)    A rőzseburok oly sűrű legyen, hogy a henger belsejéből a szahnatöltelék ki ne hullhasson.

c)    A víz áradásához vagy apadásához képest, a rőzsehenger is följebb húzandó vagy lejebb eresztendő annyira, hogy mindig azon vonalát fedje a gátoldalnak, mely a hullámzás által meg-támadtatik.

d) Arőzsehengerek alá és háta mögé szalma, sás, gyékény, vagy más puha anyag helyezendő. Ezenkívül ollós karózással a gát oldalához erősítendő.

Egy folyóméter 40 cm átmérőjű, egysoros rőzshengerrel való védekezés anyagszükséglete:

0.10 m3 O.lö ur

rőzse

szalma, sás, stb.........

fűzvesszőből készült szorító gúzs (P/a m

hosszú).......... .

kikötő gúzs (4—5 m hosszú) .... 0.2 drb karó (P/a—2l/₂ m hosszú, 8—12 cm vas-

2 drb

tag

2 drb

A rőzsehengerekkel való védekezésnek más egyéb rőzseművek fölött azon előnye van, hogy a míg az állandósított rőzseművek kimosás vagy széttépés esetében a víz által elsodortatnak, vagy az áradó víz által el bor í Itatván, újabb művek alkalmazását teszik szükségessé, addig a rőzse-hengerek kikötési módjuknál fogva a víz által el nem sodorhatok, és az áradó vízszinliez képest bármikor emelhetők és elmozdíthatok. így egy és ugyanazon védőanyaggal védekezhetünk az áradás egész tartama alatt. Sőt csekély tatarozással 3—4 éven át is használhatjuk a rőzsehenge-reket.

Homokos és szikes anyagból készült gátakat azonban erős hullámok ellen rőzsehengerekkel jó eredménnyel nem védhetünk meg.

Buday Dezső használt távíródrótokra kötött rőzsékből olyan paplant (gördülő borítást) készített, mely összehengerelhető. A töltés szakgatás-nak kitett részét szalmával leteregetve, a szalmát a borítás kigöngyölítésével leterhelte. A borítás

ei

a szükségnek megfelelően karókkal erősíttetett a töltés testéhez. Árvíz elmúltával az összegöngyölített borítás a töltés koronáján szalmakazlakkal befedve várta a következő árvizet.

_____18. §. Fejkarózás._

A hosszantartó, erős hullámcsapások ellen való sikeres védekezéshez, midőn a hullám már martot szakgatott, a mart elé karókat, ú. n. fejkarózást verünk 20—30 centiméter távolságokban, vagyis oly sűrűn, hogy a karók közötti fedetlen réseken a szalma ki ne hullhasson. Azután a karósor és a gátmart közti hézagot szalma, sás, dudva, gaz, vagy szálas trágyával jól letaposva kitöltjük.

îs:

WÊÊê

Jpfe

44. ábra.

Ily módon 1 méter magasságig emelhetjük a védőfalat.

Figyelmeztetés, a) A szalma, dudva stb.-ből készült fal alapja a csendes víz színénél 30 cm-rel alantabb feküdjék, nehogy a hullámzó víz az alap alá kaphasson és azt onnan kimossa.

b) Leverés közben a karó ne függőlegesen, hanem ettől a gát felé mintegy 15—25 centiméter

nyíre hajolva tartassák. így a karók möge gyömöszölt dudva letaposása közben a karósor kissé enged a víz felé és ekkor körülbelül függőleges állásba jut. Holott ha már eredetileg függőlegesen veretett volna le, a tömés nyomása következtében kihajolnék a víz felé és a hullámcsapások jobban belé ütköznének.

c)    A betömendő szalma stb. anyagot tömés előtt, vagy tömés közben meglocsoljuk, hogy azzal súlyát és összetapadását növeljük.

d)    A karók leverésének mélysége függ a gáttest tömörségétől és annak kisebb-nagyobb mértékben való átázott állapotától. Ezt pedig csak egy-két karó leverése után tudjuk meg és ahhoz mért hosszúságú karókat alkalmazunk. Általában véve a karó leverését mindaddig folytatjuk, míg oly szilárdan nem áll, hogy a kézi bunkó egy ütése alatt csak néhány mm-nyire mélyed, és egy kézzel csak igen keveset mozgatható. A karók hosszánál még arra kell ügyelnünk, hogy levere-tésük után is még mintegy 30—40 cm-rei áll janak ki a szalma, gaz, stb. fal fölött, hogy állásuk meglazulása után még mélyebbre lehessen verni, és ezzel ismét megszilárdítani. Általában véve jobb, ha karóink a múlhatatlanul szükségesnél valamivel hosszabbak, mint rövidebbek.

e)    A hullámcsapások rendesen megingatják a karókat. Szükséges ennélfogva a hullámok lecsillapulta után, sőt hullámzás közben is, a karókra kézi bunkóval egy-két ütést tenni. A melyiket nagyon meglazultunk tapasztaljuk, azt azonnal ki

St

keil egy másik hosszabbal cserélni, vagy melléje egy pótkarót verni.

f) A szalma, sás, dndva, gaz vagy szálas trágyaanyagot szálával a gát hosszának irányában, ezzel egyközűleg helyezzük el. Ha azonban a szalma stb. anyag rövid száki, akkor a gát irányára merőlegesen.

Egy folyóméter, 1 m magas és 30 cm vastag karós fal anyagszükséglete: szalma, sás, dndva, gaz, vagy szálas

•3 ms

kukoriezaszár .........

. 4-*5 drb.

karó (1*5—2*5 m hosszú, és 8—12 cm vastag) a fal anyagának kisebb-na-gvóbb szálú voltához képest .    .

19. §. Fejkarózás kukoriczaszárral.

Knkoriczaszárból és karóból, mikor a hullám már martot szakgatott, szintén úgy készül a hullámésapások ellen a fal, a mint az előbbi pontban le van írva. Csak abban különbözik tőle némileg, hogy a fejkarózás karóit egymástól nagyobb — mintegy 35 cm ■— távolságokban veretjük le. (45. ábra.)

V>

45. ábra.

»u

Figyelmeztetés, a) Mindazok figyelemben tartandók, a melyek az előbbi §-ban leírvák.

b)    Azonkívül arra kell ügyelni, hogy a kuko-riezaszár ne feküdjék egészen vízszintesen, hanem a víz színére mintegy. 30—40 foknyi szög alatt. így rakva jobban ellenáll a hullámcsapásoknak. A hullám t. i. így nem ragadhatja meg a kukoriezakévét egyszerre egész hosszában, hanem csak egy-egy részét löki meg erősen, míg a többi rész kevésbbé támad tátik meg.

c)    A kévék fejei, vízfolyás szerint szólva, lefelé legyenek fordítva, mert így biztosabban feküsz-nek helyükön.

Egy folyóméter, 1 m magas kukoriczaszárból és karóból készülő fal anyagszükséglete:

0.3 ms

kukoriczaszár .........

karó (l*/₂—2*/₂ m hosszú, 8—12 cm '

3 drb.

vastag) ..........

20. §. Fej karózás rőzsével.

Karó, rőzsekéve és szalmával a nálunk dühöngöm szokott legerősebb hullámcsapások ellen is sikeresen védekezhetünk.

A karók feladata ez esetben is a védőfalnak kellő szilárdságot adni a fölemeltetés ellen. A rőzsekévék feladata pedig a szalmaanyag kihullását megakadályozni. Végül a szalma feladata a gáttestet úgy befedni, hogy a szálai közt átszűrendő víz a gát testét meg ne támadhassa. (40. ábra.)

A védőfalat következőkép készítjük el: '

A meredek b mart előtt mintegy 30 cm távolságra leverünk egymástól 40 cm távolságokban 2—■2¹/₂ m hosszú és 8—12 cm vastag c karókat, fej karózást. Azután a fölbontott rőzsekévét a karók mögött 6—10 cm vastagságban szétteregetjük és az üreg többi részét jól letaposott nedves szalmával, vagy más egyéb dudvával tömören kitöltjük.

Az ily módon készült védőfal magassága legfeljebb 1 m lehet.

Cl

\v

46. ábra.

Figyelmeztetés, a) Szem előtt tartandók a 18. § a, b, c, d, e pontjaiban elmondottak.

h) A karók mögé rakott szalma stb. anyagot jól le kell taposni. Ha taposás közben az ember lába valahol besüpped, azt annak jeléül vegyük, hogy ott a hullám már megtámadta alul a gáttestet. Ily esetben az alámosott részt a leghosszabb karókkal sűrűn megkarózzuk és a dudvázást még nagyobb figyelemmel hajtjuk végre.

c) Miután fagyos időben az ember lába nem süpped le taposás közben, azért ilyenkor a Védőfalat oldalról a víz felöl kell szorgosan megvizsgálni, és a netán létező üregeket felásni és újból tömören kitölteni.

d) A fejkarózás és dudvázás munkája úgy halad leggyorsabban,' ha a karózással 4 ember foglalkozik, még pedig: 1 ember hordja a karókat, 1 ember kellő helyükre teszi és verés közben kezével kellő irányban tartja, 2 ember pedig kézi bunkóval a leverést végezi. A karózás után következik a rőzsekévéknek és a dodvaanvágnák feldolgozása, a minél 2 ember foglalkozik a rőzse-kévék felbontásával és a. karók mögötti kellő vastagságban való szétteregetésével, miközben a szalma- stb. dudvatöltelék letaposását is teljesíti, 1 ember helybe hozza a rozsét és szalmát, 1 ember pedig végezi a szalmalocsolást és esetleg egyiknek vagy másiknak Segít.

e) A. hol már magas martot szakgatott a hullám, és elég földanyag áll rendelkezésünkre, ott az így elkészült dudvafal súlyosságát, locsolás helyett, földdel való megterheléssel is elérhetjük.

. 0-20 m3 - 0-10 „

karó (2—2¹/₂m hosszú, 8—12 cm vastag 2¹/₂ drb

Egy folyóméter, 1 m magas, ilynemű védekezés anyagszükséglete: szalma, sás stb. dudva rozsé .......

Midőn a szalmából és rozséból készült védőfal nem elég súlyos ahhoz, hogy a hullám emelgeté-sének ellenállhasson, és kezd a hullámzó vízzel együtt le- s felhimbálódzni, terhelő földdel pedig

nem rendelkezünk, (47. ábra), akkor a szalmafal tetejére egy c csati ófát hosszában lefektetünk és gúzszsal b kampós karókhoz kötjük. A karókat egy-egy méter távolságokban verjük le a szalmafal mögött, és pedig addig, míg a hozzá kötött c esatlófát jól reá szorítják a szalmafal tetejére és ezzel a szalmafalat lehetőségig mozdulatlanná teszik.

HP

pp'

47. ábra.

Figyelmeztetés, a) Az előbbi figyelmeztetések itt is szem előtt tartandók.

.i. • y '<■ -J V

b) A esatlófák rendszerint 3 m hossznak és 8—12 cm vastagok. Egy csatlófa 2 kampós karó vai és 2 vesszőkariká val szoríttatik le a szalma -falhoz. A kampós karó csak azzal különbözik egyéb karótól, hogy felső végén oldalt egy kis kampója van, vagy kampó helyett annyira be van metszve, hogy benne a vesszőkarika megakadhat. A karó oldalának bemetszése 4—5 cm. Bemetszés előtt ki kell próbálni a beverés mélységét és a bemetszést ahhoz képest kell megtenni. A vesszőkarika 20 cm nyílással és 4 cm vastag fonattal 15 mm, esetleg vékonyabb vesszőkből készül.

ej Ha a kampós karó meglazul és léjebb verni már nem lehet, a meglazult karó mellé jó vastag segédkarót verünk le szilárdításul.

(I) A kampós karóval való leszorításnak az a rossz oldala van, hogy a hosszantartó erős hullámzás meglódítja és nem képes sokáig leszorí- ' tani a védő szalmafalat.

Egy folyóméter, 1 m magas ilynemű fal anyag-szükséglete:

0-2 ms 0-1 „

szalma, stb. dudva . ......

rozsé ............

.    .    2¹/₂ drb.

21. §. Gátvédelem Malina-féle árvédelmi paplanokkal.

Ott, a hol a vihar már nagyobb martot mosott és á töltés omlósnak bizonyult, a mikor inég erősebb rongálástól és nagyobb áradástól lehet tartani, akkor a kimosott mart elé 0*8 vagy 1*20 m széles ¹/₃ illetve félszélességű árvédelmi paplanból készítenek mellvédet. Azok 2—2 erős tölgyfakaróval jó szorosan a kimosott marthoz fogla-landók. (48., 49. ábrák.) Az ilyen mellvéd gyorsan elkészíthető, különösen ha az ahhoz való x/₃ vagy szélességű árvédelmi paplanok — esetleg

alul rákötött kőterlieléssel — a védgát vízfelőli lejtőjén előre széthordva a lefoglalásukhoz szükséges tölgyfakarókkal együtt készen állnak.

Mm

vi;: Sím

rX--—

48. ábra.

A hol nincs terhelő kő, ott a fél paplanok alsó szegélyébe kell a lefoglaló karókat verni, hogy a száraz paplanok úszó képességét ellensúlyozni lehessen.

f!

X\\

iwiN

vizszi' ' '

xv

\\ \W \\

X\\X\

V.

49. ábra.

Az árvédelmi paplanokból rögtönzött mellvédfalakat legcélszerűbb az árvíz elvonulásáig helyükön hagyni, csupán Ott kell azokat áthelyezés végett túláradásuk után kiszedni, a hol még egy másik mellvédfalhoz való anyaguk már ninos.

A Malina-féle árvédelmi paplanok készítési módját lásd 25. § alatt. Megjegyezzük, hogy a 80 és 100 cm széles árvédelmi paplanokat elég gyorsan lehet a 2-50 m szélesek feldarabolása útján előállítani. De lehet a 2-50 m széles munkapadon egyszerre 2 fél (vagy 3 drb ¹/₈) 'szélességű paplanokat is köttetni. Csupán a rozsé berakásánál kell arra ügyelni, hogy a darabok érintkező helyén a rózsaszálakat szétkülönítve rakják be. A minek megkönnyítésére — válaszfal gyanánt — keskeny deszkákat raknak be. A varrásnál pedig úgy osztják el az öltéseket, hogy mindegyik darab szétválasztva készüljön el.

Az anyagszükséglet a védendő hosszból és a paplanok hosszából kiszámítható. Minden paplanhosszra 2—2 drb karó számítandó.

22. Grátvédeleni „pallóverés“ „katré“-val.

A Tisza némely vidékén „pallóverés“ alatt azt az összeverődött nádat, kákát és mindenféle gazt, ú. n. „katrét“ értik, a mit az árvíz a hullámterekről fölemel, a szél pedig összever. Néha oly vastag úszó réteget alkot a víz felszínén, hogy egy kis kutya is átfuthat rajta.

Nagy szerencse a gátra nézve, ha egy ilyen pallóverés nyomul oldalához, mert akkor a legerősebb hullámok is lelapulnak, mielőtt a gát oldalához érnének. A pallóverés ugyanis súlyával lefogja a hullámzó víz hánykódását és megfekszi az árvíz felszínét. Még pedig annál jobban: mi-

nel szelesebb, vastagabb és súlyosabb a pallóverés.

Tapasztalás szerint, a liol elegendő pallóverés nyomul a gát oldalához, ott a legnagyobb szél alkalmával sem rongálódik meg a gát oldala, mert a pallóverés csak a szélén hányódik föl alá, de 4—8 m-nyi szélességben már nyugvásba jön, mintha csendes idő lenne.

A pallóverésnek az a hibája van, hogy nem lehet oda rendelni, a hol szükségünk volna reá. A kevésbbé támadt részeken gyűl össze leginkább, a legerősebben támadt töltésrészekről leghamarabb elsodródik és ha a szél iránya megfordul, ott hagy bennünket. Ellenben azzal a jó tulajdonsággal bir, hogy ha az .árvíz emelkedik, vagy alább sülyed, azzal együtt emelkedik vagy sü-lyed a pallóverés is, és mindig egyaránt megvédi a gát oldalát a megrongálástól. De csak úgy, ha valamely paódon sikerül a pallóverést a gát oldalánál megtartani. Az nem áll módunkban, hogy ily pallóverést tetszőleges helyen létesítsünk, de mindenesetre iparkodjunk azt, a mely magától képződött, megtartani.

fi

fi

§IP%V

is

50. ábra

A pallóverés helyhezkötéséhez fenyőgerendaic, pallók, vagy lehető hosszú karók szükségesek.

A hosszában hasított a gerendát, vagy karót 50 centiméternyi távolságokban átfúratjuk és beléje 40 cm hosszúságú, 2—3 cm vastagságú b fogakat veretünk. Az így elkészített gerendát a víz sziliére fektetjük a gát oldalától mintegy 5 méternyi távolságban, és minden 5 méter távolságban 10 méter hosszúságú c kötéllel vagy a gúzzsal, még célszerűbben kitámasztó rudakkal a gát oldalához kötjük. Ezeknek megtörténte után a gáttartó a gerenda és a gát közé annyi pai-1 óverést hányatunk a mennyi szükséges ezen területnek 40—50 cm vastagságban való betöltésére, ha magától is ily tömeg még nem verődött volna össze. A netalán fönmaradó gaz-anyagot pedig vagy ladikok segítségével odább tereljük azon helyekre, a hol még nincs elegendő palló- a verés; vagy pedig egy arra alkalma¹ helyen a gát oldalára gereblyével kihúzatjuk és onnan saroglyákon vitetjük az illető helyre.¹

Figyelmeztetés, a) Ha fenyőgerenda nem áll rendelkezésünkre, akkor 2—214 ni hosszú karókat is használhatunk a gaz megfogására. A karók végeit t. i. ily esetben gúzszsal egymáshoz kötjük.

h) A gaztartó, gerendákba vert b fogaknak Merőlegesen kell állmok, különben nem tartják vissza a gazt. E végből a gerendát körülvevő gúzst a gerendára reá kell szögezni, a kitámasztó karókat hozzá kell erősíteni, hogy azt visszatartsa az oldalt dőléstől.

c) Pallóverés megfogására szükség esetén élére állított pallók is alkalmazhatók, melyekbe fúrt lvnkakon keresztül dugjuk a kitámasztó karókat.

dj Pallóverés helyett mindenféle giz-gazt is alkalmazhatunk; amit azonban víz alá kell nyomkodni, hogy jól átnedvesedjék és súlyosodjék, mert a sikernek egyik főföltétele, hogy a pallóverés súlyos legyen.

Egy folyóméter, 5 m széles, 40 em vastag pallóverés anyagszükséglete:

2-.0 m³

mindenféle giz-gaz ........

szálfa nem létében, gaztartó karó

0*2 „

(2x/₂ m hosszú, 8—12 cm vastag) 0-4 drb kikötőkaró (1 m hosszú, 5—8 cm vast.) 0-2 drb karó-fog (40 cm hosszú, 2—3 cm vast.) kötél (1 cm vastag) vagy gúzs (2 cm. vastag) 10 m hosszú......

23. §. Gátvédelem Endre Andor úszó rozsé-lápjaival.

Az a kisérlet, hogy katrét mesterségesen állítsanak elő és így mesterséges pallóverést létesítsenek, eddigelé nem sikerült.

Pèdi. Gátvédelem.

Ellenben véghezvitt kísérletek azt matatják, hogy ha legalább 3 m hosszá, 30 cm vastag, lehetőleg nyers vagy száraz, de nem korhadt fűzfaágakból kötött kévékből tömör lápot fűzünk és azt a lápot a víz szélére fektetjük, az így elhelyezett rőzseláp réti törmelékkel, milyent különösen az áradó víz nagy mennyiségben szokott hordani, csakhamar megsűrűsödik, megvastag-

ÈaismËmêêêmÈmÊÊm

Ëmâ

— S.

=Tr-3E;

51. ábra.

szik és megnehezedik annyira, hogy benne az oda érkező nem túlerős hullámok is megtörnek és a gáttestre nézve csak gyenge vízmozgássá változnak, tehát gátbontó képességüket elvesztik.

A lápba 3 méterenként, kikötés végett, köny--nyedén egy-egy erős karót ütünk, de úgy, hogy áradás vagy apadás esetén könnyen kiszedhessük, s a rőzselápot tetszés szerint följebb vagy lejebb helyezhessük.

mnt.

"t

Mivel az erősebb hullámok a rőzselápot élénken mozgatják, szükséges a rőzseláp végét lapos rőzsekévékre helyezni a víz szélében. így az élénk hintázás is ártalmatlanná lesz. Apadás alkalmával azonban .jobb, lia a láp vége nem fekszik rajtuk.

A rőzseláp készítése igen könnyen úgy történik, hogy két munkás 60—60 em hosszú, ³/₂₀ mni méretű, lapos vasból készített, tompahegyű fűzőtű segítségével, 8-5 mm vastag lágyított sodronyra, egymáshoz fűzi a lehetőleg egyenlő hosz-

r'

52. ábra.

IP*

szúságú rőzsekévéket, a kéve-kötések fölött oly-képen, hogy fűzés után a fűzött kéve hegye már a víz szélére feküdjék. Midőn 10 m hosszú láp készen van, a fűző sodronyszálak végeit a szélső kévék erősebb részéhez erősíti. Ezután a 10 m hosszú lápot egészben, más két-három munkás segítségével, a kik eddig a lápfűzéshez rőzse-kévé-ket hordtak, a vízre helyezik és 3 karó beütésével a víz széléhez állítják.

Ily módon készítendő a második lápszakasz is, mely azután, inidőn készen van, szorosan illesztendő az elsőhöz, és három karó beverésével ez is

megerősíttètik. így készül a. harmadik, negyedik stb. lápszakasz is.

Figyelemreméltó, hogy a rőzsekévék kötése jó erős legyen és a kévék töve lehetőleg egyenesre i ittessék.

Takarékossági szempontból jó, lia a vassodronyt fűzés előtt, olajos kendővel, vagy olajos kóczezal végig simítjuk.

Áradás vagy apadás esetén, ha a karók horog segítségével kiszedetnek, a rőzseláp könnyen helyezhető akár lejebb, akár följebb.

Midőn a rőzseláp készen áll, kezdetben, míg a rőzseláp réti törmelékkel megvastagszik, vagy ha nagyobb zivatar dühöng, jó, ha kilométerenként 4 munkás áll rendelkezésre, illetve a helyszínén felügyeletre. Máskülönben elegendő erre 2 munkás is, mert leginkább csak a párnául szolgáló rőzsekötegeket kell szemmel tartani.

Megjegyzendő, hogy ezen módszer leginkább gyepes, vagy legalább megülepedett gátak védelmére való, a hol a kisebb vízmozgások nem öblögetnek a gát rézsűjében bevágásokat.

F gátvédelmi módszer főleg olcsóságával mutatkozik értékesnek ott, hol a rőzsekévék nem drágák és kellő mennyiségben beszerezhetők.

Egy folyóméter hosszú rőzseláp anyagszükséglete:

rőzsekéve (3 m hosszú, 30 cm vastag

. .    3-3 drb

a kötésnél)

karó (lx/₂—2 m hosszú, 8—10 cm vast.) 0-3 „

sodrony (3:5 mm vastag)

24. §. Kiizdényi Szilárd rőzsehengertalpah

Az az igyekezet, hogy a katrét a partmentén megfogja, vezette Kiizdényi Szilárdét is vé-delmi rendszerének -megalkotásához, mely az előbb tárgyalt katréfogó eljárásnál mindenesere hatékonyabb, de költségesebb előkészületeket is igényel.

Eljárása 1915 október 28-án 68685 sz. a. magyar szabadalmat nyert.

ő rőzsekolbászokat használ fel e célra.

Különféle hullámzási és egyéb viszonyok számára többféle módszert konstruált. Mindannyian megegyeznek abban, hogy rőzsék különböző módon összefoglalva úgy helyeztetnek el, hogy részben a parthoz támaszkodjanak, részben a vízen lebegjenek és így a katrét lehetőség szerint megfogják.

A leghatékonyabb azok közül az alább ismerte

ss!

mm

Fs*A«l

SíMti

m&gjss

■h

ír

53. ábra.

■■

■wmmi

54. ábra.

tett eljárás, mely rözsehengertalp név alatt szabadalmazva van.

A mellékelt ábrák szerint a rőzseliengertalpat a töltésvonal irányára akár merőleges, akár ferdén hajló, szorosan egymás mellé fektetett rőzse-hengerek alkotják. A változó vízállásokhoz alkalmazva az így előálló rőzsehengertalpnak csupán az alsó, a folyó felé eső része érjen le a töltés-menti vízszínre, a felső része a vízszéle menti töltésoldatra mindenkor felfeküdjék.

A hullámoknak leterhelését és így megtörését a rőzsehengertalpnak a víz színére felfekvő része végzi el.

■s ;

J; '

iiPrlv

pp

A rőzsehengereknek összefüggő és így egyöntetűen működő talppá való összeerősítését és ezen talpnak a hullámok támadásával szemben való mozdulatlanságát egyrészről a rőzsehenge-rek és a töltéstest között, más részben pedig az egyes rőzsehengerek között fellépő súrlódás biztosítja.

Rendkívül nagy hullámverésnek kitett szakaszon ezenfelül a talpat alkotó rőzsehengerek felső részükön a töltéstesthez rövid fűzfakaróval is odaszegezhetők.

í.

rat'!

ss*

56. ábra.

Az árvíz emelkedésével a talpnak a töltésoldalra felfekvő része folyton keskenyedik, míg végre a talpat feljebb kell helyezni. Ezt akként végezzük, hogy a rőzsehengereket egyenként húzzuk fel és illesztjük ismét szorosan egymás mellé. Apadó víznél a hengereket egyenként le-eresztgetjük. Ez legkönnyebben úgy történik, ha a rőzsesorból egyelőre 5—6 rozsét eltávolítva, az ígv keletkezett nyílás felhasználásával a rőzsé-ket oldalvást hengergetjuk és pedig a szükségnek megfelelően fel- vagy lefelé csúsztatva azt,

Kezelésüket, vagyis az áradó vagy apadó vízszínhez képest való feljebb vagy lejjebb helyezésüket kilométerenként két ember oly kényelmesen elvégzi, hogy azonfelül marad idejük a töltés őrzésére, a csnrgások, átázások megfigyelésére is.

A szerkezet hullámtörő képessége a hengerek méreteinek növelésével tetszőlegesen fokozható. De növeli a lerakásnak és a feljebb vagy lejebb helyezésnek költségét, ha a hengerek olyan nagy méretűek, hogy azokat két ember könnyen nem kezelheti. Legczélszerűbbnek és leghatásosabbnak bizonyultak a dróttal 9 helyen vagy gúzzsal, korczvesszővel 15 helyen átkötött, 4 m hosszú és 25 cm vastag rőzsehengerek, ha azok 3—4 m hosszú 1—2 cm vastag vesszőkből és néhány vastagabb ág bekötésével vannak készítve.

A hengerkazlak a töltés vízfelőli rézsűjén, eg\ mástól lehető kis távolságra, egyenletesen elosztva legyenek abban a magasságban, a melyben a védekezést megokolt megkezdenünk. Az anyagnak fel- és leszállítását teljesen el kell kerülnünk, az oldalt szállítást a legkisebb távolságra kell esökkentenünk. Nagy hullámveréses szakaszon hímenként 2500 henger egymástól 20 m távolságra álló 50 hengeres hazaiakba rakandó. Ezekből kétfelé szétvíve, két ember óránkint 100 drb-ot az 5 m középszállítási távolság mellett kényelmesen elhelyezhet, Kisebb hullámverésnek kitett szakaszon km-enként 2000 henger is elegendő.

25. §. Malina Gyula árvédelmi paplanai.

Még hatékonyabb, bár költségesebb és több előkészületet igénylő módon védekezett Maiina Gyula a Felső Torontáli Ármentesítő és Belvízszabályozó társulatnál.

Az 1895. évi árvíz ellen való védekezésénél szerzett az a tapasztalat, hogy a lehetőleg síma felületű, szalmára ágyazott rőzseborítás a hullámverések ellen kitűnő védelmet nyújt; másrészt az a közismert tény, hogy a hullámok játéka a víz felszíne alatt nem messzire okoz rongálást, szülte azt

¥00

57. ábra.

az ötletet, hogy a védtöltésnek nem egész vízfelőli lejtőjét, hanem annak csupán azt a pásztáját takarják be — szalmarőzse borítással —, a mely esetről-esetre a hullámok ostromának tényleg ki van téve. Erre a czélra olyan rőzseburkolatot konstruált, a melyet a víz áradása, illetve apadása szerint egyik helyről a másikra át lehet helyezni. Azt kinézése után —- a munkások — árvédelmi paplan-nak nevezték el. (57. ábra.)

Ezek 4*0 m hosszú, 2-5 m széles, 0*25 m vastag, szalmával bélelt rőzsetáblák, a melyeknek a töltés felszínével érintkező alsó lapját ritkább, a hullámveréseknek kitett felső lapját pedig sűrű rőzsekéreggel szokták készíteni. A 2 sor rőzse-réteg közé cirka 30 cm-nyire berakott szalmát pedig felényi vastagságra szorítják Össze az e czélra szolgáló — a 60. ábrán üresen felrajzolt — munkapadokon. Azután pedig az összeszorítás

58. ábra.

alatt 1—2 mm vastag’ lágyított sodronnyal jó erősen összvarrják, horgas végű vaspálcák segélyével, a horgolásnál szokásos, egymásba bújtatott hurkokkal. Mindez az 59. ábrán, rozsé és szalma nélkül felrajzolt sodrony varratból látható.

cím

59. ábra.

A munkapadot 2—2 hossz- és 2—2 kereszt-gerendára ráerősített annyi drb deszkából készítjük, a hány varrattal (8—10) akarjuk a pap-

lant elkészíteni. A varratok helyén a gerendákba kis, de elég bő bevágást készítünk, hogy a varrósodronyt azokba előre betehessiik. A varródrótok behelyezése után, a munkapadra először az alsó kéreg rőzséjét terítjük szét, arra tesszük a szál-inát, és felül, a vastagabb felső roz.se rétegét. Erre jön azután a munkapadnak — az alsóval egyenlő szerkezetű — felső szorítólapja. Keresztgerendáinak végeire egyszerű csigák, a,z alsó pad keresztgerendáira pedig a szorító drótfonatok berakására szolgáló horgok vannak rá erősítve.

+ ŰŰ

nn

:c

firt. ábra.

4—

\c

61. ábra.

A rozsét és a szalmát a 61. ábrából láthatóan emeltyű rudakkal szorítjuk össze. A leszorítást rögzítve a paplan összevarrásához fogunk. E

végből a varródrót egyik végére hurkot vetünk,

és a varró pálczát, a tűt, azon átdugva, azt ott a hol az első öltést terveztük, a rozsé és szalma rétegeken átdugjuk és a tűnek a horogja segélyével a varrósodronyt a paplan felső kérge fölé annyira felhúzzuk, hogy a dróthurok a következő öltés helyéig -10—18 cm-nyire elérjen. Mielőtt a következő öltés számára való drótot a horgas pálezánkkal alulról ismét felhúznék, a dróthurkot a. tűnk segélyével többször körül csavarjuk, hogy mindegyik hurok ezáltal rögzítve legyen s i. t. A varráshoz való sodronyt legjobb előre a kellő hosszú darabokra szabva szétosztani és azok hosszabbik végére kis súlyt — fa-kolonczot kötni, hogy varrás közben a drót kifeszítve maradjon. Vigyázni kell a drót szétosztásakor arra, hogy a varródrót hurkot, macskát ne kapjon, mert feszítve a drót ott elszakad. E végből a drótot az egész karikának a körül forgatásával fejtsük ki. A varródrót elszakadhat akkor is, ha az alsó fészkében megszorul, vagy ha a. tű hörögj ának a nyerge nem elég síma.

A paplan készítése gyorsabban megy, ha egyszerre több tűvel több varraton dolgozunk; és ha a munkapadunknak 2 aljazata van. Addig, míg az egyik aljazaton a paplant varrják, a másik aljazaton a rozsét és a szalmát felteríthetik. Azután a kész paplanról — görgők segítségével — a szorítólapot könnyűszerrel tolhatják át az új paplan rétegére. Holott a nehéz szorítólap leemelése és újra feltevése több időt és nagy munkaerőt igényel.

Um

f* •

A szorosra varráson kívül gond fordítandó arra, hogy a paplan végeinél a rőzseszálak tövei lehetőleg egy síkba essenek, mert különben a paplanokat nem lehet jó szorosan egymás mellé lerakni és széles hézag marad közöttük.

A rozsé szétterítésekor az egyes szálak seprős végeit a paplan közepén összeborítva rakjuk be, hogy a rőzseszálak tövei szegélyezzék a paplanokat. Legjobb a 3 cm vastag, tőről metszett rőzse, mert a görbe ágakból több kell a jól záró felső kéreghez. A felső réteg akkor kielégítő jó, ha azon a szalma nem látszik sehol sem át.

12 egyénből álló munkáscsoport 2 aljazató munkapadon — a téli rövid napokon is — köny-nyen el bir naponta 30 paplant készíteni. Azok közül 4 készíti elő és teríti fel a rozsét, meg a szalmát, 8 pedig eszközli a leszorítást és a varrást. Addig, míg a kellő gyakorlatot meg nem szerzik, a varrósodronynak a horogra akasztásánál segíteni kell. E végből jó, ha a munka szabad aljazatait lábakra szereljük, hogy esetleg a pad alá is bújhassanak. Az árvédelmi paplanokat legjobban szeretik átalányban készíteni, drb-ként 60—80 fillérért.

Az árvédelmi paplanok kellően kazalba rakva éveken át is eltartanak. Az árvédelmi paplanokat mindig friss vágású rőzséből és új szalmából készíttessük, és elkészültük után azonnal rakassuk kazlakba, úgy, hogy alul régi rozsét terítve, a paplankazal ne feküdjék a földön. Vigyázni

ilo kell arra is, hogy sehol a kazal he ne ázhasson. E végből legjobb szalmával befödni, azt kővel leterhelt sodronyokkal szorítva le. A kazlakba az egyes paplanokat úgy rakjuk be, hogy azok végeit és ne az oldalait érje az eső, meg a szél; mert a kazlaknak csupán a külső felületét rongálja az időjárás. Maga a rőzse abban nem szárad ki és éveken át egészen rugalmas; a paplanok szalmamagja ép marad. Ha azonban azokat már a védekezéshez használtuk, még kellő kiszárítás után is, megromlanak egy-két év alatt.

Az árvédelmi paplanokból, ha a helyszínén vannak kazlazva, rögtönözve készíthetünk burkolatot. Azokat csupán egymás mellé kell rakni és erős hullámverésnél az érintkező hézagaik alá kevés szalmát rakva jó erősen le kell rögzíteni. Szárazon a 10 m²-es árvédelmi paplanokat 8 egyén könnyen elbírja. Szélviharban nagy szelet fog, azért kezeléséhez ilyenkor legalább 12 egyén kell. Lehelyezésükhöz 12 egyénből álló munkáscsapatokat alkalmazunk, a kik naponta jó időben 80, rossz időben 60 drb paplant helyeznek le egymás végében és 100—125 drbot, illetve szélviharban 80—100 drbot feljebb helyeznek. Apadáskor a lejebb csúsztatáshoz 8 egyén elég, a kik jó időben 100 drbot, rossz időben 60 drbot csúsztatnak alá.

A paplanokat áradó víznél úgy helyezzük le; hogy azoknak alig % része legyen a vízben. A paplanok feljebb vontatása és alább csúsztatása könnyebben megy, ha azokat kissé össze-

göngyöljük és csúsztató rudakat helyezünk alájuk.

A paplanok kellő leszorítása, lefoglalása igen fontos, mert szárazon nagyon könnyen úszik és nehezen merül a víz alá. Ha tehát nincs kellően leszorítva, akkor a feláradó víz megemeli és a hullám alá juthat. Legjobbnak bizonyult a paplan elé ferdén levert 2—3 erős tölgyfakaróval lefoglalni azt, a mely lefoglalást a karó és a paplan közé beszorított kődarabbal tetemesen fokozni lehet (62. ábra). A paplanok felső szélét 2—3 fűzfa karóval is le lehet

\\

gl

r~";

vi zs/i n

v,\

62. ábra.

foglalni, de erős hullámverésnél jobbnak bizo-nyúlt a kőterhelés. 25—30 kilós kődarab 5—20 m²-nyi borítást kellően leterhelni bir. A követ , a lesodortatás ellen dróttal is biztosíthatjuk.

A paplanok alább és feljebb helyezésekor a karókat és a kő terhelést el kell távolítani. Ez okból csupán a meredekebb lejtőknél kössük azokra a követ, de azt is úgy, hogy könnyen leoldható legyen. A hármas lejtőn a kőnek csupán kis részét sodorták le a legerősebb hullámok. Ha a paplanok már átáztak, kevés leterhelést igényelnek.

li«

A 2*5 m széles árvédelmi paplanok a legnagyobb viharok ellen elégtelenek, főleg ha azoknak már több mint az ¹fi része a víz alá került. Ez okból czélszerű ily helyeken fél szélességű, 1*20 m. széles paplanokat rákötött kőterheléssel készletben tartani, hogy nagy viharok alkalmával azokkal a paplanburkolatot rögtönözve megtol dh ássuk.

Ezek a keskeny 1-20 m széles árvédelmi paplanok, főleg ha alsó szélük közelében 2—3 drb 30 kilós kővel előre felszerelve is vannak, rendkívüli előnyös szolgálatot tesznek olyankor, mikor a nagy vihar a töltés lejtőjét már megrongálta és abból már erősebb martot is vájt, mert 2—2 elébűk vert karóval a marthoz szorítva, igen gyors és hatékony mellvédet lehet belőlük készíteni. Ilyen paplanmellvéd ép olyan szolgálatot tesz, mint a földes zsákokból készített, de kevesebbe kerül, rövidebb idő alatt elkészíthető.

Az árvédelmi paplanokból úszó védelmet is készíthetünk, ha alájuk száraz rozsét, vagy ködön szalmám ag nélküli árvédelmi paplanokat kötünk. Két-három sor paplant téglakötéssze-rűen eltolt ilesztéssel, a varrótű segélyével könnyen és jó erősen összefűzhetjük. A paplanokból készült úszót több hullámhosszat átérő szilárd darabokban tegyük a vízre.

Már megszakgatott töltésoldalaknak félpapla-nökkal való védelmét lásd 21. §. alatt.

26. §. Kisebb méretű töltések védelme.

Miután az országban a szabványos méretű és állandó műszaki felügyelet alatt álló töltéseken kívül számos oly töltés van, mely eme előfeltételeknek nem felel meg, sőt azok száma a kisebb talajjavítási és lialtenyésztési munkálatokkal évről-évre szaporodik, azért célszerűnek, sőt szükségesnek tartottuk a következőkben azokat a hullámverés ellen való gát véd elmi módokat is ismertetni, melyek bár a védelemnek sem azt a fokát, sem azt a mértékét meg nem ütik, melyek a szabványosan kiépített töltéseinken alkalmazva vannak; a maguk helyén alkalmazva mégis igen nagy magán- és közvagyont menthetnek meg az árvizek pusztításaitól.

27. §. Gátvédelem szalma, sás, dudva, katré és mindenféle gazzal.

Egyedül szalma, sás, dudva, katré (pallóverés) és gazzal csak a kisebbszerű hullámcsapások ellen lehet biztosan védekezni. (63. ábra.)

r' /-

...

JW

63. ábra. •

A szalmát, sást, dudvát és giz-gazt 15—20 cm vastagságú rétegekben rakjuk le szálaikkal a vízfolyásra keresztben, vagyis a gát oldalára merd legesen. Minden réteget jól letaposunk és lő—20 cm vastagságú földdel megterhelünk. Aztán ismét szalmaréteget teszünk reá, erre pedig földet. Ezt így folytatjuk 1.0—60 cm magasságig.- A legtetejét végül ismét földdel jól lenyomtatjuk és szalmával behintjük, hogy jobban járhassunk rajta. Ily módon szalmából és földből álló falazat jön létre.

' Figyelmeztetés, a) A nyugvó víz sziliénél mint-. egy 20—30 cm-rel mélyebben feküdjék a falazat alapja, nehogy a hullámzó víz alá ja kaphasson, és alóla a gáttestet kimoshassa.

b)    A terhelő földanyag ne érjen ki egészen a falazat külső széléig, hanem attól befelé mintegy 10—20 cm-re kezdődjék, mert különben a hullámzó víz a szalma közül kinyaldossa a terhelő földet, és az így könnyűvé tett falazatot felemelgeti, lazává teszi és csakhamar széthányja.

c)    A fal szélessége legalább is ⁴/₅-de legyen a magasságnak.

d)    A falazat ob homloka ne álljon függőlegesen, hanem hátra dőljön egy kissé a gát felé.

e)    Berakás előtt a szalma., sás stb. anyagot jól meg kell öntözni, hogy lehetőleg súlyos és összeálló legyen.

i) 1 folyóméter 50 cm magas ily falazat anyag-szükséglete:

0*20 m*

szalma, sás, dudva, katré vagy gaz . 0*15 m:: terhelő föld

lift

28. §. iratvédelem szálas trágyával.

Egyedül szálas trágyával csak a középszerű hullámcsapások ellen lehet sikeresen védekezni. (64. ábra.)

Â szálas a trágyából készült falazatot, ha különben is (*leg súlyos, nem szükséges rétegenként földdel terhelni, hanem egész magasságban lehet egyszerre fölrakni. A netalán mégis szükséges b terhelést pedig a tetejére tesszük. Ha* azon bau a szálas trágya nem lenne összeálló és súlyos, cikkor úgy rakjuk belőle a falat, mint a szalmából, és a mi ott elmondatott, azt ennél is szem előtt kell tartani.

¹

A «pallóverés» körül 1855-ben szereztem legelsőbben tapasztalatokat és az 1856-dik évi középszerű nagyvíznél védelmi kísérleteket is tettem a fent leírt módon a legjobb ered¹ ménynyel.

fliJÍSl:’

‘á

64. ábra.

A szálas trágyából készülő fal magasságát 70 em-nél nem igen tanácsos nagyobbra készíteni.

Figyelmeztetés, a) A szálas trágyából készülő falazat rakásánál figyelmeznünk kell azokra, a mik a szalma, sás stb. védekezés (27. §.) a) c) d) pontjai alatt el vannak mondva.

0-25 m8 0-10 m*

1 folyóméter 50 cm magas szálas trágya falazat anyagszükséglete : szálas trágya terhelő föld

29. §. Gátvédelem kukoriczaszárral.

Egyedül kukoriczaszárral szintén csak a középszerű nagyságú lm Hámok ellen lehet sikeresen védekezni.    .

A kukoriczaszár sok vizet felszív magába és ezzel sokat nyervén súlyosságában, igen alkalmas védelmi anyaggá válik. Egymagában azonban csak akkor alkalmazzuk, ha hozzávaló lekötő karókat egyáltalában nem lehet beszerezni.

Ilyenkor a kukoriczaszár kévéket, kötésüket érintetlenül hagyva, 50—(>Q centiméter hosszúságra szabdaljuk, illetőleg összehajtogatjuk és szállal a vízfolyásra merőleges (semmi esetre sem párhuzamos) irányban fektetve, oly módon rakjuk belőle a falat, mintha szalmából vagy dudvából raknék.

Legfeljebb 70 cm magasságig emeljünk ily módon falat kukoricaszárból, és úgy az egyes rétegeket, valamint a tetejét földdel jól leterheljük.

Figyelmeztetés. A kukoriczaszárból készülő fal rakásánál ugyanazokra kel! figyelnünk, a melyek a szalma, sás stb.-nél (27. §.) el vannak mondva.

1 folyóméter 50 cm magas kukoriezaszár-fal anyagszükséglete:

o

y r-i © ©

kukoriczaszár terhelő föld

38. §. Gátvédelem szalma, deszka és karóval.

A szalma, deszka és karóból készült fal

nagy

hullámosapásoknak képes ellenállani. Azonkívül

még azzal a jó tulajdonsággal bír, hogy készítésével gyorsan lehet előhaladni. (65. ábra.)

Mindenekelőtt 2 vagy 3 szál, egymás mellé fektetett deszkát 2 lécz-hevederrel c c összeszegezünk úgy, hogy a léczhevederek. a deszkák végeitől mintegy V2 méterre feküdjenek, és felső végükön fogantyút képezve, mintegy 20 em-rel hosszabbak legyenek az összeszegezett' deszkák szélességénél. Ezután az összeszegezett deszkatáblákat a megvédendő helyre állítjuk úgy, hogy a deszka alja a vízszine alatt mintegy

HL

— llQ d- ■

yi

i!k.

- ; . *■ * -- ...

.......- • r* ^-ir

65. ábra.

30 cm-re essék. Azután minden darab deszkatábla elé a víz felől 3 karót (a a a) verünk le, egyet-. egyet c c hevederek mellett, hogy a'deszkatábla előre-hátra ne esúszhassék és egyet a deszka tábla közepe táján. ' Ennek megtörténte után a deszkatábla háta mögött 2 karót verünk le (b b) a külső karókkal párosán és a lehetőségig a deszkához feküdve. Az így elkészült deszkafal mögé pedig szalmát, sást és mindenféle giz-gazt szorítunk 10 em vastagságban úgy, hogy a deszkafai fölött egy kiálló perem képződjék a szálas dud-vából. Ez a deszkán felfutó hullám megtörésére

US

szolgál. A deszkáialnak ugyanis az a rossz oldala van, hogy a hullámot nem nyeli úgy el, mint a rozsé- és szalmafal, hanem a neki ütköző hullám a deszkafalon fölfut és fölötte átszökkenve a gát oldalát nagyon eláztatja. Ha azonban ilyen féle dudva-perem áll ki a deszkafal tetején, a fölfutó vízszálak benne megtörnek a nélkül, hogy káros következményű átszökkenések jöhetnének létre. A dud va-peremet azonban d léez oda sze-gezésével le kell szorítani, nehogy a hullámzó víz felcsaphassa. Végül a szalma, dud va mögé földet tömünk támasztékul (h ). Föld helyett mindenféle giz-gaz is tehető, csak elég súlyos legyen ahhoz, hogy a hullom lökéseinek jól ellenálljon. Különben a deszkafal hamar meginog helyében, ha hátul nem támaszkodhatik mozdulatlanul maradó tömegre.

Vízszin-emelkedés esetében a deszka-táblákat a heveder fogantyúinál fogva följebb húzzuk, a szalma, stb. dudvázatot megtapossuk és a deszka falat ismét új dudva-peremmel ellátjuk.

Igen nkgy hullámzás esetében czélszerű a deszkafal elé rőzse-hengert fektetni a víz színére.

A deszkafal magassága a felette fekvő peremmel együtt 70—80 cm. Szükség esetén, a deszkatáblák felhúzásával, legföljebb 1 m-ig magasítható.

Figyelmeztetés, a) A deszkafal alja a csendes víz színe alatt 30 cm-re legyen állítva, hogy a hullámzó víz alóla ki ne moshassa a gát oldalát.

b)    A karók ily védekezésnél egészen függő-legesen verendők le, valamint a deszkafal is függőlegesen álljon. Ha ugyanis a gát felé hajlik a deszkafal, akkor a hullám rajta még inkább felszalad és a gát csupasz oldalára loccsan, annak nagy ártalmára, Ha pedig víz felé hajlik a deszkafal, akkor a hullám nagyobb erővel ütközik belé és hamarább megingatja.

c)    A fcaróleverésre nézve szem előtt tartandók mindazok, a mik a 18. §. d) pontja alatt el vannak mondva.

d)    A munkabeosztás a következő: 2 ember foglalkozik a deszktáblák összeszegezésével, 4 ember a karózással, kik közül 1 helyre hordja a deszkatáblát és karókat, 1 ember tartja verés közben a deszkatáblát és a karót, 2 ember pedig leveri a karókat. Ezután 3 ember dolgozik a szalma- és földhordással s helyre rakásával, még pedig 1 hordja a szalmát, 1 hordja a földet, 1 pedig a szalmát és földet a deszkatábla mellett kellőleg elhelyezi és letapossa, végül pedig a kiálló dudva-peremet a léez leszorításával együtt elkészíti. E szerint 3 részre osztva összesen 9 ember dolgozik egv-egy csapatban.

0*15 ms

Egy folyóméter 75 cm ma'gas deszkafal anyag-szükséglete: szalma, sás stb. dudva

0-5 szál

föld (esetleg ehelyett is nehéz dudva) 0-75 „ deszka (4 m hosszú, 31 cm széles, 27 mm vastag)

karó (2—2V2 ni hosszú, 8*12 cm vastag) ..........

1 -25 drb.

. 1-5 szál . 2-75 drb.

lécz, hevedernek és leszorítónak (4 m hosszú, 53 mm széles, 27 mm vas-x tag) . lécz-szeg

81. §. Gátborkás szalma, deszka és karóval.

Midőn a hullámzás még nem szakgatta meg a gát oldalát és más anyagunk hiányzik, ellenben elég szalma, deszka, karó áll rendelkezésünkre, akkor „deszkaborítás“-sal is igen erős hullámok ellen védekezhetünk következőképen (66. ábra) :

---&-

tói

ír-

i

• V.-

66. ábra.

A gát oldalán 5 cm vastagságú szalma-réteget terítünk el. Erre a gát tengelyéhez párhuzamosan 27 mm vastag, 31 cm széles és 4 m hosszú 9 drb c deszkát rakunk egymás mellé, a deszkák között 3 cm szélességű hézagot hagyván. Ezután a deszkákra reá fektetünk 2 drb 3l/2 ni hosszú 8—12 cm vastag a hevedert a deszkák végétől egy-egv méterre. Végül a hevedereket és ezzel együtt a deszkákat jól leszorítjuk 4 drb 2—2V2

m hosszú, 8—12 cm vastag kampós karóval (b) és 4 drb vessző-karikával.

Az ilyen deszkaborítás nagy biztonságot szolgáltat, és- igen gyorsan készíthető.

Figyelmeztetés, a) A 30. §. a) és a IS. §. d) pontjai itt is szem előtt tartandók.

b) A munkabeosztás következő lehet: 1 ember hordja a szalmát és elteregeti; 2 ember hordja a deszkákat és helyükön elhelyezi; 1 ember hozza a hevedereket, helyiikre fekteti és helyükön tartja, míg le nincsenek verve; 2 ember hordja a kampós karókat és leveri. Végül 1 ember készíti a vésszőkarikákát. E szerint 5 részre oszolva 7 ember foglalkozik egyszerre a deszkaborítás elkészítésével.

Egy folyóméter 3 m széles deszkaborítás anyagszükséglete: *

0-3 m³

szalma, sás stb. dudva.....

deszka (31 cm széles, 27 mm vastag,

2*25 szál

4 m hosszú)........

kampós karó (2—2V2 ni hosszú,

1 drb.

8—12 cm vastag)......

1 drb

vesszőkarika a leszorításhoz (20 cm öblü, 1 cm vastag fűzvesszőből fonva)..........

32. §. Gátvédelem szalmával és földdel töltött zsákokkal.

A védelem ezen módja igen egyszerű, de költséges (67. ábra). A földdel töltött a zsákokat ugyanis egymás mellé leeresztjük a gátoldal

szakadásába ágy, hogy a hátuk mögé egy kevés, mintegy 10 cm vastagságú szalmát, vagy más egyéb dudvát lehessen még csömöszölni, nehogy a zsákok közti hézagokon becsapkodó hullám, a zsákok mögül a földet kimoshassa.

A b) zsákokat lehet lefektetve is hosszában alkalmazni. De ekkor úgy kell lerakni, hogy az alsó sor illesztési pontjai a rája rakott sor zsák- . jaival mindig fedve legyenek.

Is

67. ábrn.

Az a és h módon rakott zsákokat azonban a nagy hullámzás kimozgatja helyükből. Ilyenkor a vízfolyás irányára keresztbe fektetjük le a c zsákokat, még pedig alsó végükkel vízfelé fordítva. Ennél nélkülözhető a szalmaágyazat.

A zsákkal való védelemnek az a nagy hibája van, hogy igen költséges. Ezért csak nagy veszély esetében és akkor alkalmazzuk, ha karót, rozsét, nádat, szalmát sehogysem lehet rögtön beszerezni.

Figyelmeztetés, n) A zsák alja 30 cm-rel alantabb feküdjék a csendes víz szinénél, hogy a hullám, aiá ne moshassa.

ISS

b)    A talpra állított zsákok oldalai egymást szorosan érintsék. A hosszában fektetett zsákoknak egymáshoz érő végeire jusson a reá fektetett zsák közepe.

c)    A zsákból készült védőfal ne legyen függő- * leges, hanem kissé gát felé hajló.

d)    A felállítva, vagy hosszában helyezett zsákokból mintegy 60—70 cm magasságú falat lehet készíteni; a keresztben rakott zsákokkal 1—1*4 m magasságút.

Egy folyóméter 70 cm magas, földdel töltött zsákfal anyagszükséglete:

4 drb. 0-2 m3 0-07 „

zsák . föld .

szalma

33. §. Gátvédelem szalma, rozsé és karóból készült több sor falazattal.

Igen gyakran megesik, hogy a víz már annyira felárad, hogy az előbbiekben leírt valamelyik mód szerint elkészült védőfal teteje már alig áll ki a csendes víz színéből. Ily esetben — ha a felső vidék vízállásaiból még mindig áradásra lehet következtetni, de a kész falat már nem magasbíthatjuk, — még egy második fal elkészítése válik szükségessé (68. ábra). Vagy pedig az első sorfal fölötti gátoldalt egyik-másik mód szerinti „borítás“-sal fedjük be.

Ha van elég anyagunk a borítás elkészítéséhez és a gát megvédendő oldala elég széles hozzá, akkor az 1-ső sorfal fölött oly borítást alkalmazhatunk, milyen a 15., 16. §§-ban le van írva.

lb d

-- -'•'ïïvi.4h

lÉÉMHi

[fi

ÜP

'iH

fi8. ábra.

Sokszor azonban térszüke miatt már nem védekezhetünk borítással, vagy czélszerünek látszik, hogy a még följebb áradó víz ellenében a gátkoronának szélességét megnöveljük. Ilyenkor egy 2-ik sor védőfal készítésével folytatjuk aNvé-dekezést a rendelkezésünkre álló anyagokkal úgy, mint az a fentiekben elő van adva, azzal a csekély különbséggel, hogy a 2-ik sor mögé rakott szalmát jól megterheljük földdel.

Figyelmeztetés, a) Midőn a víz szine az első sorfal m tetejét 15 cm-nyire megközelíti, azonnal hozzá kell fogni a 2-ik sor karóinak leveréséhez és a második fal készítéséhez.

b) A 2-ik sor n lábazatát oly mélÿre helyezzük, hogy legalább is 15 cm-nyire fedve legyen az első sorfal m teteje által, nehogy a hullámcsapás a második sorfal lábazatát alámoshassa.

li»

. c) A 2-ik sorfal b rőzse és a szalma testét nem rakjuk föl azonnal egész magasságban,.liánéin időnyerés és anyagkimélés tekintetéből csak mintegy 50 cm magasságra, kivévén azt az esetet, hogy ha egy-két nap alatt ily nagyságú gyors áradástól lehet tartani. cl) A terhelő d földet jól ledöngöljük.

e) A netalán szükséges 3-ik, 4-ik sorfal készítésénél szintén figyelemben tartandók az itt elmondottak.

Egy folyóméter 1 m magas, 2-ik ilyen sorfa l anyagszii kséglete :

0-2 in3 0-1 „

szalma, sás stb. dudva......

rőzse............

karó \2-—2¹/» m hosszú, 8—12 cm vastag) ............

terhelő föld..........

b) Védekezés a £»átak meghágiísa ellen.

34. §. Általános megjegyzések.

Ha az árvíz a töltés koronájánál vagy a természetes magas partoknál magasabbra növekszik, akkor azon túlcsordul, azt meghágja. Ha ez bekövetkezik, akkor rendszerint nagyobb hosszúságra terjed és így nehezen vagy egyáltalán nem orvosolható többé. E miatt különösen gondot kell annak megelőzésére fordítani.

Főleg két okból szokott bekövetkezni. Vagy fe liilről több víz zúdul alá annál, mint a mennyit a hullámtér a töltéskoronáig vagy a természetes partjáig megbír. Vagy pedig alulról valamely körülmény emeli, duzzasztja fel e vonalon felül a víz sziliét. Legtöbbször jégdugulásból, néha úsztatott fa összetorlódásából származik ez. Volt már arra is eset, hogy lezárt zsilip lefagyván, azt idejekorán fel nem nyithatták s ebből támadt a káros duzzasztás.

Különösen fenyegetni szokta a meghágás veszélye az árteret átszelő utakat, vasutakat., körtöltéseket vagy egyéb, rajta keresztben álló töltésrészeket olyankor, mikor a folyó töltése valamely fentebbi ponton kiszakadván, az elárasztás azokon megtorlódik.

Hirtelen áradó f oly óknál néha nem áll elég idő a meghágás ellen való védekezésre. Ezért szükséges, hogy ilyen vizek töltéseit jóval magasabbra építsük a kiszámítottnál. Csendesebb járású vizeknél részben az Országos -Vízépítési Igazgató ság vízrajzi osztályának a vízjárásokról naponkint kiadott átnézetéből, részint a felső vidék esőiről, vízállásairól bekívánt sürgöny- vagy egyéb értesítésekből többé-kevésbbé biztosan ki lehet kombinálni az árvíz culminatio magasságát és bekövetkeztének idejét. Ha annak jelzett vagy sejtett magassága megközelíti vagy túlhaladhatja a töltéskorona vagy természetes part magasságát, akkor haladéktalanul a legnagyobb eréllyel fogjunk a védekezéshez, szükség esetén azonnal igénybe véve a vízjogi törvény 149. §-a alapján a közerőt is.

A töltések megliágása fokozottan káros lesz akkor, ha ennek következtében a meghágott töltés át is szakad. Ez laza anyagú, vagy átázott töltésnél rendszerint be is következik. Csak igen jó anyagú töltésnél és kisebbfokú meghágásnál remélhető ennek elmaradása.

A töltések megliágása ellen való védekezés a legritkább, kivételes esetben irányulhat az ok megszüntetésére. Rendszerint az nem állhat másból, mint az illető töltés vagy magas part megfelelő meginagasításából.

Ha elegendő térséggel, anyaggal és idővel rendelkezünk, akkor legcélszerűbb e megmagasítást rendszeres töltés alakjában létesíteni. Lehetőleg gondoskodjunk ilyenkor, hogy ez új töltés víz-felőli oldala az elhabzás ellen biztosítva legyem

Arról is gondoskodjunk, hogy az ily töltésmeg-magasítás lehetőleg jól összekapcsolódjék az eredeti töltés tes ttel. A végből az alaptöltés megfelelő részéről a gyepet távolítsuk el, a földet pedig ásás vagy szántás segélyével némileg lazíttassuk fel. — Ha erre is van idő.

35. Gátvédelem „nyúl“-gáttal.

Az olyan csekély méretű földtöltést, melyet akár természetes terepen, akár már létező töltés koronáján mindezek magasítására az árvíz alatt, hevenyében készítenek, nyúlgátnak szokás nevezni. Oly esetben alkalmazzuk, midőn a gát ineghágása fenyeget.és kevés földdel vagy idővei rendelkezünk.

A nyúlgát tetejének szélessége 50—60 cm, magassága 60—80 cm és rézsűje 1 : 1-hez arányló.

Figyelmeztetés, a) Miután a nyúlgát igen csekély tömegű, azért készítésénél különös figyelmet kell arra fordítanunk, hogy a hullámcsapás meg ne bonthassa. E miatt csak a legsikeresebbnek tapasztalt védekezési módokat kell a nyúlgáttal együtt alkalmaznunk.

b)    A nyúlgát készítésénél, a mennyire csak lehet, arra törekedjünk, hogy ne sok helyet foglaljon el a gát tetejéből. Ezt úgy érjük el, hogy a nyúlgátat lehetőleg kiépítjük a víz szélére.

c)    A nyúlgát elkészítésével nem szabad addig várnunk, míg az árvíz valóban átcsap a gáton, vagy a természetes magaslatoknak tartott emel-kedettebb helyeken, hanem építéséhez hozzá kell fognunk, ha az árvíz a gátkororiához közeledik és a víz áradásából előre látjuk, hogy az árvíz viszatartására egyes helyeken a gát nem lesz elég magas. Ha az árvíz a gáton vagy a természetes magaslatokon átcsap, úgy a közlekedés megszakad, a veszélyeztetett pontra a munkaerő és a védanvag szállítása nehézségekbe ütközik és a nyúlgát építése az átömlés két végéről indítva, igen lassan halad. Először is tehát azon kell igyekeznünk, hogy akármilyen gyenge nyúlgáttal a víz átömlését megakadályozzuk és a közlekedést a gáton biztosítsuk, aztán megfelelően megemeljük és megerősítjük a nyúlgátat.

Ha a veszélyeztetett gátszakasz egész hosszában dolgozhatunk, úgy a védekezés rendszerint sikerülni fog.

cl) A nyúlgátlioz szükséges földet — ha közel megfelelő száraz földet nem tudunk kapni, a gát padkájából vagy a koronának száraz felőli feléik)! vesszük, de csak oly mértékben, hogy azzal ne gyengítsük meg nagyon a gáttestet.

e) A nyírt gátat folytonos furkózás közben emeljük, hogy anyaga minél tömörebb legyen.

A nyúlgátak legszokásosabb fajtái az alább következők:

1. Nyúl gát rozsé- és szalmaborítással. ((>9. ábra).

Va

PsipIiHl

ö9. ábra.

Az efféle nyúlgátat csak csendes időben lehet készíteni, mivel a frissen hordott a földet, a fel-esapkodó hullám annyira összeáztatja, hogy megdöngölni nem lehetne és biztos támaszt nem képezne.

A rőzseborítás készítésének módja a 15, §-ban van leírva.

Pèdi.

Egy folyóméter, 2-4 in széles, szalma- és rőzse-borítással fedett, 70 cm magas nyúl gát anyag-szükséglete:

0-24 m3 0-20 „ 0-90 „

szalma, sás stb. dndva rőzse, vagy nád . .

föld.......

drb

2 drb

heveder (3 m hosszú, 8—12 cm vastag) 1 kampós .karó (2 m hosszú, 8—12 cm

vastag)...........

drb

vesszőkarika a leszorításhoz (20 cm öblü, 1 cm vastag fűzvesszőből fonva) 2

2. Nyúlgát szalma, rozsé és karózással (70. ábra).

Pl

j|Íf

70. ábra.

Az a nyúlgát elé szalma, rőzse és karóból oly védőfalat készíthetünk igen jó sikerrel, a minő a

18. és 20. §§-okban van leírva.

. . 0*20 m*

Egy folyóméter hosszú, 70 cm magas, meg-karózott és dudvázott nyúlgát anyagszükséglete: szalma, sás stb. dndva .    .    .

isi

rozsé . *

* . 0-10 m³

karó (2—2¹[₂ in hosszú, 8—12 cin vast.) 2¹/₂ drb

föld

0-67 m³

3. Nyúlgát deszkázással (71. ábra).

Ehhez a védelemhez legalább is annyi szalmát kell keríteni, hogy két szál deszka közti illesztőkre egy 6 cm vastagságú c szalmakötél legyen odaszorítható, nehogy a két deszka közötti vékony nyíláson át a hullám a deszka mögötti a földhöz benyomulhasson és azt kimoshassa. Ezenkívül a

éMf

71. ábra.

deszkák végei egymást 10 cm-nyire fedjék. Mégpedig akként, hogy a deszka alsó vége (vízfolyás szerint szólva) legyen mindig kívül a víz felől és felső vége essék belül a föld mellé. A deszkákat nem szükséges össze is szegezni. Különben úgy készül ez a fal, mint a 30. §-ban le van írva.

0-10 „

Egy folyóméter hosszú, 70 cm magas deszkás és szalmatetős' nyúlgát anyagszükséglete: szalma (a 6 cm átmérőjű kötélhez) 0-003 m3 . szalma a nyúlgát tetejére

karó (2 m hosszú, 8—12 cm vastag) 1-25 drb

deszka (4 m hosszú, 31 cm széles, 27

0-5 szál

mm vastag).........

léoz (4 m hosszú, 53 mm széles, 27

mm vastag).........0*25    szál

léczszeg...........0*75    drb

föld.............0*54    nr

4. Nyúlgát földdel telt zsákokból. (72. ábra).

__... _

iï3@SNf§É I • - ■    ■ ' *• ■ -■

72. ábra.

Ha a nyúlgát elkészítéséhez kevés a földünk, úgy azt zsákokba töltjük és a telt zsákokat a víz szélén szabályos sorban fektetjük le. Rendszerint két zsákot fektetünk egymás mellé, a harmadikat pedig a kettő fölé. A zsákok közeit szalmával vagy trágyával töltjük ki, hogy a víz a zsákok között át ne szivárogjon. A zsákokat jól meg kell földdel töltenünk. Ha a zsákok gyengén vannak megtöltve, a föld bennök könnyen elázik és a nyúlgát nem lesz elég magas.

80. §. Gátvédelem „jászolgát“-tal.

Midőn 80 cm-nél magasabb nyúlgátra volna szükség, de a magassághoz képest elegendő földdel,, vagy térséggel nem rendelkezünk, akkor úgynevezett „jászolgát“-at készítünk.

A jászolgát csak annyiban különbözik a nyál-gáttól, hogy nemcsak a víz felől, hanem száraz felől is egy sor karó és rozsé közé fogjuk a nyálgát belsejét alkotó csekély földtömeget. A két sor karózás átellenes karóit pedig a karókra erősített kötél, vékony vasrúd, vagy foglalófákkal összekötjük (73. ábra).

A jászolgát a földtömegének legalább oly szélesnek kell lenni, a milyen a magassága.

■TV

IjJűsPlI

I#'

73. ábra.

WSHÍmr-

■ SP* ’

A jászolgátat következőképen készítjük:

A víz felől egymástól mintegy 40 cm távolságra egy sor 2—2*/₂ ni hosszúságú, 8—12 cm vastagságú karót verünk le, tetejét kissé a jászolgát felé hajlítva.Ettől mintegy 1-6 m távolságra leverjük a második sor karót szintén 40 cm távolságban egymástól. Ezután mind a két sor karó mögé felbontott rozsét vagy nádat terítünk szét 8 cm vastagságban. Ezenkívül, a víz felőli rőzséhez még 25 cm vastagságban szalmát vagy más dud-vát tömünk. Az üreg többi részét pedig jól erősen ledöngölt földdel töltjük ki. De előbb az átellen-ben álló karók teteit kötél, vékony vasrúd, vagy foglalófákkal összekötjük. Ilykópen 1 m magasságig emelhetjük a jászolgátat.

Figyelmeztetés, a) Midőn nyúlgáthoz szükséges földdel és gátszélességgel nem rendelkezünk, ekkor kell jászolgát. A jászolgát alja 10-—13 cm-nyire fedve legyen a hullámok ellen a már kész védekezés által, nehogy a hullám alámoshassa.

b)    A két sor karót leverés közben mintegy 10—15 em-nyire befelé hajlítjuk, hogy a föld-tömés elvégezte után se hajoljanak kifelé a jászolgáttól.

c)    A rőzseszálakat vízszintesen teregetjük szét a karók mellé.

d)    A földet igen erősen ledöngöljük, de előbb a két sor átellenes karót összekötjük, nehogy az erős döngölés szétnyomja a karókat.

e)    Az ilyen védekezés igen figyelmes és jó munkát igényel, különben nem nyújt kellő biztonságot.

Egy folyóméter hosszú, 1 m magas jászol gát any agszükséglete :

0-25 m* 0-16 „

szalma............

rozsé .............

karó (2—2*/₂ ni hosszú, 8—12 cm

vastag)...........

2Va ’drb 1-06 m*

a két sor karózat összefoglalásához kötél, gúzs, vagy más ilyenféle (1*50

m hosszú).........

föld

37. §. Gátvédelem nyúlgát tetejű jászolgáttal.

Szokott olyan eset is előfordulni, hogy a 35. és 36. §§-ban leírt nyúl- vagy jászolgátból is már alig áll ki 30 em és még magasabb védőfalra van szükségeink.

Ily esetben a nyúlgátat mindenekelőtt kiegészítjük a jászolgáttá, a jászolgát tetejébe pedig még egy kisebb méretű körülbelül 30 cm magasságú b nyúlgátat emelünk a 74. 75. és 76. ábrában lerajzolt módok valamelyike szerint.

E rajzokból már magokból is látnivaló, hogy csak úgy érhetünk velők czélt, ha a gát teste jó anyagból, jól volt elkészítve és a nyúlgát készítése körül is a legnagyobb gondossággal jártunk el. Különben az ilyen emeletes nyúlgát nem volna képes a reá fekvő víz nyomásának ellenállani.

Figyelmeztetés, a) A 35. §-ban a nyúlgátak építéséről elmondottakat itt is vegyük figyelembe.

b) Az emeletes nyúlgáttal való védekezés csak nehány száz méter hosszúságú vonalakon sikerül. Mert ha a gát teteje több kilométer hosszúságban 1 m-rel alacsonyabb az árvíznél, annak megvédése már nagyon kétséges. Azonban a gátvédőnek ilyenkor sem szabad csüggedni, hanem a legvégsőt is meg kell kisérlenie.

Az emeletes nyúlgátat következő módok szerint készíthetjük.

1. Emeletes nyúlgát szalma, rozsé és karózással úgy, a mint az a 35. §. 2. pontja alatt, de kisebb ígéretekben le van írva.

!?*»<>

Ez eljárás a 74. ábrából tisztán kivehető.

§s

yy

SS

ipt

Mb

«■P**

Egy folyóméter hosszú, szalma, rozsé, karó és földből készült emeletes nyúlgát anyagszükséglete:

szalma ...........

rozsé ............

karó (70—80 em hosszú, 5—8 cm vastag) ............

föld.............

74. ábra.

0-045 ms 0-024 „

CL

0-12 m⁸

2. Emeletes nyúlgát deszkázással, úgy a mint az a 35. §. 3. pontja alatt le van írva, de kisebb méretekkel (75. ábra).

,VfK;

È ‘Aj.

¥•

SS#||

HsÜ

SS

75. ítbra.

Egy folyóméter hosszú, deszkázott, emeletes nyúlgát anyagszükséglete : szalma a nyúlgát tetejére .    .

.    . 0-10 nr

1*25 drh

karó (70—80 cm hosszú, 5—8 cm vastag) .....^...... •

deszka (4 in hosszú, dl cm széles,

0-25 szál

27 mm vastag)........

lécz (4 m hosszú, 53 mm széles,

0*25 szál 0-75 drh 0-12 m⁸

3. Emeletes nyúlgát földdel töltött zsákokkal úgy, mint a 32. §. b) rajza mutatja, de csak két sor zsákkal (76. ábra).

27 mm vastag) a szalma leszorításához ...........

lécz-szeg...........

föld.............

m

Egy folyóméter hosszú, zsákokkal védett, emeletes nyúlgát anyagszükséglete : szalma zsák . föld .

76. ábra.

. V £

km

0'05 ur

drh

0-12 m⁸

LM

c) Védekezés szivárgás, csurgás és gátcsuszamlás ellen.

38. §. Általános megjegyzések.

A gátcsuszamlás elleni védekezésnél mindenekelőtt azon legyünk, hogy a megcsuszamlás okait határozottan fölismerjük és fölismervén, megszüntessük.

A megcsuszamlás a gát elázott állapotának következménye, az elázást pedig okozza az árvíz átszivárgása. Annak pedig előidézője: a) a töltés elégtelen méretei;

b) a töltés anyagának kevésbbé megfelelő volta

(1. 5. §.) ;

e) hiányos gátépítés vagy a magasításnál a gát bensejében hagyott laza részek (1. 6. §.) ;

d) féreglyukak vagy egyenetlen ülepedésből származott repedések;

ej az altalajnak iszapos, tehert el nem bíró volta, mely átázva a ránehezedő föld súlya által oldalt kinyomatik, mire a gát utána roskad.

Ázalgónak, szivárgónak mondjuk azt a gátat, melynek belsejébe a víz behatolt, azt kisebb-nagyobb mértékben átáztatta s abból esetleg a mentett oldalon ki is szivárog, a gát könnyezik, a gát izzad.

A féreglyukakon, vagy a régi össze nem forrt repedéseken át keletkező vízfolyásra azt szokás mondani, hogy a gát csurog.

!«•

Ha a töltés rézsűje, legtöbbször annak lába kezd habarccsá vállani, mely szétfolyik, akkor a töltés átázott. Ha ennek következtében a fölötte levő részek megrepedezve egymásután leomolnak, akkor a töltés csúszik.

Védekezési eljárásunk három csoportra osztható, úgymint:

1.    az átszivárgás, ázalgás,

2.    a csurgás,

3.    az átázás és a már megindult osuszamlás megszüntetésére.

39. Az átszivárgás, átcsurgás, átázás és megcsúszás előjelei.

A gát megcsúszása elázásból származik, mely titkon és zajtalanul megy végbe a gát belsejében.

Nagy szerencse azonban, hogy a veszélyessé válható elázás bizonyos külső jelekből fölismerhető és gyors segítséggel a megcsúszás el is hárítható. Ezért is szükséges, hogy az elázás, illetőleg ázalgás külső jelei után folytonosan kutassunk.

Ez a főfeladata a szervezett gátvédelmi társulatok gátvédelmi szabályaiban elő- és körülírt gátőröknek és segédőröknek. Oly töltéseknél, melyeknél ez nem lenne már előre szabályozva, a gátvédelem első feladata ennek szervezése. Amiről a 8. §-ban volt már szó.

Csekély átszivárgás még nem veszélyes. A veszélyessé válható ázalgásnak legelső jele a gát

külső színének megváltozása. A mint az átszivárgó vízesöppek a gát külsejét elérték, azt megnedvesítik. Az előbbi száraz földszíne azonnal szembetűnőiig megváltozik. A két szin közt az a különbség támad, mely a száraz és nedves föld színe között van.

Ha az ilyen, nedvessé vált helyen egy botot mélyen beszórunk a gátba és azt abból ismét kihúzzuk, a beszúrt helyen támadt lyukban csakhamar víz gyulemlik össze. Minél gyorsabban telik meg a lyuk vízzel, annál nagyobb fokú az ázalgás és annál gyorsabban kell az átszivárgás megakadályozásához hozzálátnunk.

A gát külső színének megváltozását azonban nem könnyen lehet észrevenni akkor, ha a gát oldala már sűrű gyeppel van borítva, vagy ha esős idő jár. Esős időben a gát külseje mindenütt nedves, a sűrű gyep pedig elfödi a gát külsejét.

Ily esetekben a gátőröknek minduntalan be kell szurkálni a gát testébe, ahol pedig puhább részre akadnak, azt azonnal szorgos vizsgálat alá kell venni.

Ha az ázalgás már huzamosabb ideig tartott, a gát külsején egyes tiszta vízesöppek mutatkoznak, melyek lassanként egymásba folynak és így föl szaporodva, a gát oldalán keskeny kis erecs-kéket alkotnak. Azt mondják erre a Tisza mellékén, hogy a gát „izzad, könnyeziku.

Ha az ázalgás jelei a gát lábánál mutatkoznak kisebb-nagvobb hosszaságban, akkor ez a gát belsejének laza voltát árulja el.

Ha az ázalgás jelei csak néhány négyzetméter területen jelentkeznek és az átszivárgás gyorsan növekszik, míg végül egy ponton a víz kibuggyan, ekkor a gát ázalgása többnyire féreg-1 yukakból ered.

Az ázalgás tűik e jelei azt mutatják, hogy az elázó s veszélyességének ideje már közeledik. De a megcsúszámlás még mindig nem várható a legközelebbi pillanatokban addig, a meddig tiszta víz szivárog, vagy bugvog ki. A víz tiszta színe annak a jele, hogy az árvíznek iszapos-zavaros vizét képes volt a gát összetartó tömör teste, áthatolás közben, tisztává szűrni.

Midőn azonban az át*z'>‘Argó, vagy kibugyqgó víz zavaros kezd leim g ez annak jeléül veendő, hogy a gát belsejében már egyes oly rések keletkeztek, melyeken az átszivárgó víz szabadabb folyást kapott és magával ragadván a. gáttest föl lágyult részecskéit, a réseket mind szélesebbre tágítja. Ezek pedig a gát belsejébe folyvást nagyobb víztömeget vezetnek és a teljes elázás folyamatát rohamosan elősegítvén, a gát állapotát nagyon válságossá teszik. Ilyenkor már kevés idő áll rendelkezésünkre és igyekeznünk kell, hogy a megcsú szartí! ás veszedelmét elháríthassuk.

Végül az egyes lyukakból kibuggyanó víz zavaros színű, erős csurgássá fejlődik, mely rohamosan tágul, növekszik és vagy körülötte a gát oldala beroskad vagy pedig a gát hosszában egy igen vékony repedés kezd mutatkozni, a méh* folyvást nagyobbodik. Ilyenkor a csúszamlás már tényleg megkezdődött és megszüntetésén éjjel-nappal kell a lehető legnagyobb erővel szakadatlanul dolgoztatnunk.

A gát hosszában mutatkozó repedés nemcsak a csúszamlás megindultára figyelmeztet, hanem még más egyéb fontos körülményekre is.

Ha a repedés a gát hosszában meglehetősen egyenes irányban mutatkozik, az annak jeléül veendő, hogy a gát valamikor föl volt magasítva és a fölmagasításnak hiányos végrehajtása következtében a régi gát fölött egy laza réteg maradt, mely laza rétekig az árvíz fölemelkedvén, azon átszivárgóit és a régi gátra emelt újabb építésű földtömeget már egészen átáztatta. Ez esetben tehát a gát tömegének csak a felső része van megromolva.

Midőn azonban a repedés nem egyenes, hanem oly görbe vonal, kagylószerű karajos felület, melynek csúcsa az árvíz felé van fordulva, ezt annak jeléül vegyük, hogy a gát anyaga vagy munkája rossz a repedés helyén. Ilv esetben sokkal nagyobb veszély fenyegeti a gátat, mint az egyenes vonalú repedésnél.

40. $. Az átszivárgás vonalából vont tanulságok.

A 3. §-ban láttuk, hogy az átszivárgás vonalának alább kell sülyedni, ha a gáttest vízállóságát tömörítéssel fokozzuk. Sőt kellő tömörítéssel anv-nyire lesülyeszthetjük az átszivárgás vonalát,

Si

hogy ez nem a gattest oldalrézsüjét, hanem a gát alapját metszi.

Az az első tehát, hogy igyekezzünk minél tömörebben építeni a gátat a végből, hogy azon minél nehezebben szivároghasson át a víz és ennek következtében minél alantabb maradjon az át-szivárgás vonala.

De midőn a gát már készen van a nélkül, hogy elegendően lenne tömörítve és ennek következtében a gát oldalában például ő-nél (77. ábra) szivárgás támad, ekkor a tömörítést már nem alkalmazhatjuk. Ilyenkor a szivárgás vonalát azzal szállíthatjuk le legbiztosabban, hogy a gáttest vastagságát, a víz felőli oldalon,. a lehetőségig megnöveljük. Például m-nél (77. ábra) szádfalat verünk be és ennek háta mögött az ma űrt jól megdöngölt földdel ki-

>-

't

77. ábra.

Ml

Tri

ti ütjük. Ezzel a szivárgást okozó víz es a gát teste közötti érintkezést eltoljuk n-tól m-ig. Ennek megfelelően az átszivárgás vonalát is lejebi) nyomjuk mn-liez. Ennek természetes következményéül a szivárgás 6-nél megszűnik és ha munkánkkal még el nem késtünk, a gát esuszamlását elhárítottuk.

Az átszivárgás vonalának második tanulsága teliát abban áll: hogy a gáttest vastagságát a ríz felöli oldalon lehetőségig növeljük meg, az átszivárgás vonalának lejebb nyomása czéljából.

A 77-ik ábrából tisztán látható továbbá, hogy hiában akarnék az átszivárgást a gát száraz felőli oldalán ó-nél megakadályozni. Akármily tömör vízálló falat emelnénk is oda, azzal az odáig hatoló átszivárgást, átázást iegkevésbbé sem akadályoznék meg. Sőt az átszivárgódnak útját elzárván, a 6-hez érkező vízcsöppek ott meggyűlnének és kényszerülnének följebb emelkedni. Ezzel pedig esak a gáttest elázó részének tömege szapo-ríttatnék meg, a minek következtében a gát meg-esuszamlásának veszélye még esak növeltetnék.

A harmadik tanulság tehát, a mit az átszivárgód vonalából levonhatunk az, hogy az átszivárgást ne így éhezzünk a gát száraz felöli oldalán elzárni, mert azzal esak növeljük a megcsúszás veszélyét.

Ugyancsak a 77-ik ábrából látható a ho padka rendeltetése is. Nemcsak az van a padkával elérve, hogy a szivárgás vonala a gát oldalának lehető legalantabb pontján ötödik ki s ezzel a

megcsuszamlás eshetősége gyengül, hanem égj szersmind szikkadt tömegének lenyomó súlyával föltartja a már csúszásnak indulni akaró gát-részt. Ugyanezt érjük el, ha a szárazföldi töltés-lejtőt enyhítjük.

Az átszivárgás vonalából levonható negyedik tanulság az, hogy a száraz felőli padka építésével vagy a száraz felöli töltésrézsű enyhébbé tételével nagy mértékben növeljük a gát szilárdságát.

Ugyancsak az is következik mindebből, hogy ha a töltés védett oldalán lévő mélyedéseket, anyaggödröket, árkokat bármily módon a terep átlagos szintjéig sőt azon felül is feltölthetjük, akkor az átszivárgást és így annak minden következményét jelentékenyen csökkentettük, esetleg megakadályoztuk. így pld. a Po mellett egyes helyen 100 m. szélességű, csekély magasságú padkákat is létesítettek!

41. §. Gátszivárgás megszüntetése földdel. Kiékelés.

Midőn az átszivárgás a gát felső rétegein át támadt, ekkor az úgynevezett: „ékelés“-sei segíthetünk a bajon. (78. ábra.)

rrzzr.

Sm

/>

vW

■■■

wmm

78. ábra.

10

Péch. Sátvédelem.

A gát tetején abcd keskeny árkot ásatnnk le oly mélyen, a míg az átszivárgó réteget megtaláljuk, és ez alatt a tömör gáttestet elérjük. Ezután az árkot a kapható legjobb minőségű földdel, 10—15 cm vastagságú rétegekben erősen le-íurkózva, újból betömjük.

Az árok alsó szélessége legalább is üÜ cm legyen, a felső szélesség pedig attól a mélységtől függ, melyre az árkot le kell mélyítenünk és 1*5 m mélység mellett 1 in-nek vehető.

Figyelmeztetés, a) A mint meggyőződtünk róla, hogy az átszivárgás csak a gát felső rétegein történik, ne várjuk be, míg a gát megreped, hanem fogjunk hozzá azonnal az ékeléshez. Különösen akkor, ha még tartósabb áradástól lehet tartani.

b)    Czélszerű az ékelést a gát tömör rétegébe is mintegy 15—20 cm-re beereszteni, hogy annál biztosabb legyen az átszivárgás elzárása.

c)    Az ékelés munkáját csoportonként kell teljesíteni. Egy-egy csoportnak csak annyi hosszúságot adjunk át, hogy azt még aznap teljesen elvégezhesse.

d)    Mindegyik csoportban legalább is 4 ember dolgozzék. Még pedig 2 ember ássa az árkot, és kihányja a földet belőle oldalt, 2 pedig foglalkozzék a jóminőségű föld hordásával, esetleg a kiásott jó földnek visszahányásával, szétteregeté-sével és megdögönyözésével.

Egy folyóméter hosszó, 1-5 m mely, fent 1 m, alant 0*6 m széles ékelés anyagszükséglete : föld, lehetőségig jó agyagos . ..    .    .    1* m:i

42. §. Gátszivárgás megszüntetése földdel és rövid deszkákkal.

Midőn az átszivárgás a régi és új gáttest érintkezésénél hatol ugyan át, de az ékelés árkát a felszivárgó víz, vagy más valami ok miatt, nem áshatjuk le a gátnak ép testéig, vagy midőn a régi gát teteje is már át van ázva, ilyenkorba jóminőségű földön kívül a b deszkákra is van szükségünk, hogy az ázalgást megszüntethessük. A deszkákból az ékelés fenekén egy kis szádfalat verünk le ekkor oly mélyen, hogy alsó b végeikkel az ép tömör gáttestbe érjenek. (79. ábra.)

•S',

79. ábra.

Figyelmeztetés, a) Az ékelés árkának kiásása és betömése az előbbi §-ban leírt módon történjék.

b) Ha 1*0—1*3 m hosszúságú deszkák leverésével az átszivárgás rétege elzárható, akkor közönséges 25 mm vastagságú deszkákat használhatunk, egy szálat 3, vagy 4 darabra fűrészelvén.

Ha pedig 1-3 méternél hosszabb deszkákra van szükség, ekkor legalább is 40 mm vastagságé deszkákat kell alkalmaznunk.

c)    Anyagkimélés tekintetéből az első sor deszkái nem veretnek le úgy, hogy éleik szorosan . érintkezzenek, hanem körülbelül 10—12 cm-re egymástól. A második sor deszkáinak leverésénél azonban különösen figyeljünk arra, hogy az első sor deszkái közt maradt hézagok a második sor deszkái által teljesen fedve legyenek.

d)    Ha verés közben a 30 cm szélességű deszkák elhasadoznak, akkor keskenyebb deszkákat használjunk.

e)    A második sor deszkáinak végei nem hegyesre, hanem élesre faragandók olyképen, hogy a faragás csak a deszka vastagságának kívül maradó részét csapja le. A 2. sornak így élesre faragott deszkái verés közben szorosan hozzányomulnak az első sor deszkáihoz.

f)    A deszkafal leverése után a kiásott árok úgy, a mint az előbbi §-ban leíratott, 10—15 cm rétegekben jól lefurkózandó.

g)    A munka végrehajtása több kisebb csoportra osztandó, mindegyik csoportnak csak oly hosszúságot adván át, hogy azt még aznap elvégezhesse.

h)    Egy-egy csoportban körülbelül 8 ember dolgozhat. Két ember ássa az árkot, és a földet belőle oldalt ki hányja. Kettő fűrészeli, élesíti és helyre hordja a deszkákat. Kettő helyre illeszti és leveri a deszkákat. Kettő pedig a jóminőségű földnek helyrehordásával foglalkozik, esetleg a kiásott jó

földnek visszahányásával, szétteregetésével és megdöngölésével.

Egy folyóméter hosszú, 1-5 m mély, fönt 1 m, alant 0-6 m szélességű oly ékelés, melynek fenekén még egy kettős sorú, 1 m magasságú deszkafal veretik le, anyagszükséglete: föld, lehetőségig jó, agyagos minőségű .1*2 ms deszka (4 m hosszú, 30 cm széles,

1*25 szál

25—30 mm vastag)

43.    §. Gátszivárgás megszüntetése földes

zsákokkal.

A gátszivárgás legegyszerűbben földes zsákokkal szüntethető meg. Ha a töltés vízfelőli oldalának ama pontjaira, a hol a gátszivárgás eredete van, gyorsan megfelelő számú földes zsákot dobálunk, akkor azok teste csakhamar elzárja a vizet a töltéstől, azok súlya pedig torniti a beteg töltés-részt. Ez eljárás különös előnye, hogy semmiféle faanyag, verőkészülék, tanult munkás nem kell hozzája és tetszés szerint fokozható, folytatható a kívánt siker biztosításáig. Egyedüli nehézsége az, hogy rendkívül sok zsákot igényel, a mivel nem szabad takarékoskodni.

Ahol csak lehetséges, e módszert kell alkalmazni.

44.    §. Gátszivárgás megszüntetése földdel

és pallókkal.

Ha az átszivárgó réteg oly vastag, hogy azt ékeléssel, és az ékelés fenekére vert 1*0 m hosszúságú deszkákkal elzárni nem lehet, vagyis mikor

Ito

az

az ázalgás nem a gáttest felső, hanem alantabb fekvő részében van folyamatban, akkor mellőzzük ékelést, meg az ékelés fenekébe vert alacsony deszkafalat. Ezek helyett a gátnak vízfelőli oldalába verjünk le pallófalat olyképen, a mint az a 80. ábrában elő van tüntetve.

..... .......-,

80. ábra.

Figyelmeztetés, a) A4 méter hosszú pallókat két darabra fű részeltetjük, és alsó végeik vastagságát egyik oldalról csapinósan élesre faragtatjuk. Az így előkészített pallókat az árvíz szélétől víz felé oly távolságban, a mennyire csak lehet, szorosan egymás mellé s egymás mögött 2 sorban leverjük. Mögötte a gát oldalát c-nél erősen lenyomkodjuk, azután pedig jóminőségű szikkadt földdel jól ledöngölve kitöltjük.

b) Ha rendelkezhetünk egy kis szalmával, vagy más szálas gazzal, igen czélszerű a pallófal mögé tí cm vatagságú rétegben szalmát rakni, hogy a hullámzás ki ne öblögethesse a földet a palló mögül.

c)    Igyekezzünk a pallófalat az árvízben a lehetőségig távol a víz szélétől verni le, mert

ugyanannyival toljuk távolabb a gát oldalától az átszivárgást okozó vizet, a mivel máris mérsékeljük az ázalgást. Ezt azonban csak akkor tehetjük, ha nagy ladikokkal, vagy más oly állványokkal rendelkezünk, melyekről a leverést végrehajthatjuk.

d)    Az ily eljárásnak nemcsak abban az esetben van sikere, midőn az átszivárgás a régi gát fölötti felső rétegekben kapott utat, hanem akkor is, ha az átszivárgás a gáttest hibás építésének következményéül, a lazaság folytán állott be. Mindenesetre azonban múlhatatlanul szükséges, hogy a 2 m hosszúságii pallók oly mélyre hatoljanak be a gát testébe, hogy ó-nél elzárják ama átszivárgó vízszálakat, melyek a gátnak védett oldalán lévő lábához érkeznének. Csak ama átszivárgó vízszálak maradhatnak elzáratlanul, melyek további útjukban amúgy is a terep alatt maradnának.

e)    A munka teljesítése ne egy tömegben, hanem több kisebb csoportban történjék. Mindegyik csoportnak csak oly hosszúság adandó, a mennyit naponkint elvégezhet.

f)    Egy-egy csoportban körülbelül 6 ember dol

gozzék. 2 ember foglalkozzék a pallófűrészelés-sel, faragással és helyszínére hordással, 2 ember a pallók leverésével, és 2 ember a pallófal mögötti gátoldal lenvomkodásával, a töméshez való föld helyszínére hordásával, szétteregetésével és megdöngölésével. •    -

Egy folyóméter, 2 m magasságú, kétsoros pallófal anyagszükséglete: palló (4 m hosszú, 30 cm széles, 5 cm

3-33 szál 0-25 ms

vastag)...........

föld, lehetőségig jó, agyagos minőségű

45. §. Gátszivárgás megszüntetése földdel, és hosszabb pallókkal.

Midőn az átszivárgó réteg vastagabb, semhogy 2 m hosszú pallók leverésével elzárhatnók az átszivárgást, és meggyőződtünk róla, hogy alni hosszú, 5 cm vastag pallókat is elég szilárd állásig le bírjuk verni a gát oldalába, ekkor igen czólszerűen védekezhetünk csupán pallóval és földdel is.

A pallófal készítése ez esetben is egészen az előbbi § szerint történik és attól csupán abban különbözik, hogy a pallók összetartása végett a szádfal tetejét 2 drb 10/15 cm méretű aa foglalófával és 38 cm hosszú, 15 mm átmérőjű vascsavarral összekapcsoljuk (81. ábra).

q-.'a

nps I SU

^ggflg lüf ? püi

- P| H igsi

ti. ábr«.

Egy folyóméter, 4 m magassági!, 2-soros szádfal anyag- és napszám szükséglete: palló (4 m hosszú, 30 em széles,

6-67 szál

? ms

5 cm vastag) foglaló-fa (10/15 cm méretű) . . . 2 m hosszú vascsavar 38 cm hosszú, 15 mm átmérőjű gömbölyű vasrúdból készítve, egyik végén fejjel ellátva, másik végén csavarrá vágva és anyacsavarral ellátva) 1 drb föld, (a deszkafal mögötti üreg betöltéséhez szükséges föld meny-nyisége esetről - esetre számítandó ki)

46. §. Gátszivárgás megszüntetése földdel és czölöpös deszkafallal.

Midőn az 5 cm vastagságú, elegendő számú pallónak beszerzése nagy nehézségekbe ütköznék, vagy sok időlx¹ kerülne, ellenben elegendő közönséges 27—30 mm vastagságú deszka áll rendelkezésünkre, ily esetben czölöpös deszkafalat készítsünk (82. ábra), a következőre figyelvén:

bí

SS

82. *bm.

ito

Figyelmeztetés, a) Minden méter távolságra 1 pár oa 4¹/₂ m hosszú, 18/20 cm.''méretű czölöpöt verünk le egy deszka-vastagságnyi távolságra egymástól. Emiek elérése czéljából a második czölöp leverésekor az első czölöp tövénél a gát oldalán egy 3—4 cm vastagságú rudat tartunk, és a 2. czölöpöt úgy hegyezzük meg, hogy verés közben az 1. czölöp felé nyomuljon.

b) A czölöpök fejeit bb foglaló gerendákkal összefogjuk, és minden 2. párnál vascsavarral lazán összeszorítjuk.

» c) Ezután a czölöpök közé bedugjuk a hosszában fektetett cd deszkákat, és rudak segélyével egymásután letoljuk. A'z első deszka letolásánál a lehető legnagyobb nyomást gyakoroljuk a deszkára, hogy az minél mélyebben nyomuljon be rZ-nél a gát fölázott oldalába.

d)    A deszkák letolása után a foglaló-fák csavarjait erősen megszorítjuk, hogy szorosan tartsák a czölöpök közé dugott deszkákat.

e)    A mennyire lehet, már a szádfal készítése közben megkezdjük a bde földhordást. A deszkák mellé mintegy 6—10 cm vastagságban szalmát, vagy más valami gazt gyömöszölünk, nehogy a deszkák közti hézagokon a hullámzó víz behatolhasson, és az oda tömött földet kiöblögethesse. A szádfal elkészülte után a földhordást befejezzük.

f)    Föltéve, hogy 2 m vízmélységben kell a szádfalat készíteni, ez esetben a czölöpök hossza 4¹/, m legyen, vastagsága pedig 18/20 cm négy-szögire faragva, vagy 21 cm átmérőjű, gömbö-

Ívűén hagyva. A foglaló-fák vastagsága 10/15 cm.

g) A czölöpök, deszkák s pallók megfaragása tekintetében lásd a 33. ábrát.

2 drb

Egy folyóméter hosszú, 4¹/₂ m magas, ezölöpös deszkafal anyagszükséglete: czölöp (414 m hosszú, 18/20 cm vastag)

foglaló-fa (10/15 cm vastag .    . . 2 m hosszú

deszka (4 m hosszú, 27—30 mm

1-75 szál

vastag)..........

.    ¹/₂ drb

vascsavar (70 cm hosszú, 15 mm átmérőjű vasrúdból készítve, egyik végén fejjel ellátva, másik végén csavarrá vágva és anya-csavarral fölszerelve .    .

föld (a szádfal mögötti íir betöltéséhez szükséges földtömeg eset-ről-esetre kiszámítandó) ....    ? na⁵

47. $. Gátszivárgás megszüntetése ellennyomással.

A gáttest alsó részéből, vagy tövéből fakadó szivárgás csökkentése, sőt megszüntetése néha úgy is sikerül, hogy a száraz felőli oldalán a gáttól mintegy 5—-10 méternyi távolságra kis töltést emelünk egyközüleg a szivárgó gáttal, és ezen fiók-gátacska két végét az anyagáttal összekötjük.

Erről bővebbet lásd hátrább a forrást öltések, szorítógátakra vonatkozó ezikkben.

iS«

48. §. Általános megjegyzések a gátcsurgás megszüntetéséről.

A mint a gát oldalán észrevesszük az össze nem forrt régi repedések, vagy féreglyukakból származó ázalgás jeleit, azonnal kutassunk utána, hogy a repedésnek vagy féreglyuknak víz felőli nyílása hol fekszik? A kutatás eredménytelen is lehet egy ideig, míg a víz ki nem tör a gát oldalából. De ekkor a kibugyogó víz színéből és meny-nyiségéből már biztosabban rátalálhatunk a víz felőli eredet helyére. Megállapítván az átfolyás keletkezésének helyét, azonnal fogjunk hozzá annak elzárásához.

Midőn az árvíz színe a legmagasabb vízálláshoz közeledik, a védőgátak száraz felőli oldalán csur-gások szoktak hirtelen keletkezni a rendszerint ilv magasságban levő féreglyukakon át.

A csűr g ás útját a gátnak vízfelöli oldalán zárjuk el. A száraz felőli elzárás csak ideiglenesen nyomja el rövid időre a víz kitörését, de keletkezését meg nem szünteti. Ép ezért az így visszatartott víz oldalutakat keres, a gát testében össze-gyülemlik, azt nagy kiterjedésben eláztatja, és a midőn újra kitör, már sokkal veszélyesebb.

Ha már zavaros víz folyna ki a gát oldalából, és a csurgás vastagsága gyorsan növekednék, be se várjuk a nyílás föltalálását, hanem rögtön * kezdjük meg egy szád fal leverését a gátnak víz felőli oldalába és a csurgás helyétől jobbra-balra haladjunk vele lehető gyorsan, míglen a féreg-lynkat, és vele a csurgást elzártuk.

tö7

Szikes földből készült gátnál pedig sohase várjuk be a víz kibuggyanását, hanem azonnal kezdjük meg a szádfal készítését. A szikes földből készült gát belseje már annyira el szokott lágyulni, mikorára belőle a víz kibuggyan, hogy egy-két negyedóra alatt már oly nagy üreg támad benne, a melyet igen nehéz eltömni, és többnyire gátszakadás származik belőle.

A csurgás elzárásánál általában véve azon kell lennünk, hogy a csurgás útjául szolgáló féreglyuk, vagy régi repedés lehető gyorsan zárassék el vagy a gát testének összetömörítésével, vagy szádfal leverésével. Az előbbivel akkor érhetünk czélt, ha a féreglyuk nyílása közel fekszik a gát testének fölszinéhez. Az utóbbival pedig különösen akkor, ha a féreglyuk olyan mélyen fekszik, hogy odáig a gát külsejének bármily erős döngö-lése már le nem hat.

A Fekete Körösnél történt 1876-ban, hogy a gát oldalában, körülbelül 1 m magasságban a természetes földszine fölött, szivárgás mutatkozott. Míg a szivárgást okozó féreglyuknak víz felőli nyílása után kutattak, rövid idő alatt a szivárgás helyén már 4.—5 cm átmérőjű lyuk képződött, a melyből erősen bugyogott a víz. Két szekér 2—2 lóval közel ál Iván a baj hely sziliéhez, a gátvéde-lem vezetőjének az az ötlete tamadt, hogy a lovakat hosszú kötélre kötve, a gátnak víz felőli oldalára eresztette a csurgással szemben és ott addig hajtatta föl-alá 30—40 m hosszúságban, míg a csurgás el ál lőtt. A csurgás megszűntét természete-

sen az okozta, hogy a lovak a féreglyukat, vagy lyukakat — melyeken keresztül a víz utat talált, — jól betaposták. Az áradás elmúltával kiderült, hogy a csurgás eredetét patkánylyuk okozta, mely a víz felőli oldalon a gát hosszában 15—20 m-re haladhatott, míg végül a csurgás felé a gáton át keresztirányban vett magának utat.

Hogyha az ázalgás csak helyenként mutatkozik és csak nehány négyzetméterre szorítkozik, de e kis területen intensivitása gyorsan növekszik, míg]en egy ponton a víz kibuggyan, és élénk folyású forrás keletkezik, ily esetben az ázalgás és kibugyogás többnyire a gát belsejében létező féreglyukaknak tulajdonítható.

Ha az árvíz -a töltésen féreglyukra vagy repedésekre talál, azon a víz csakhamar kitör és a mentett oldalt iszapos vízzel elborítja. Amíg a szivárgás lassan fokról-fokra halad, addig a csur-gás rendszerint hirtelen keletkezik.

A töltést kisebb emlős állatok, úgymint a vakondok, hörcsög és patkány átfúrják, az ürge, egér, cziczkány, menyétke, görény sok esetben a töltésben ütik fel tanyájukat, sőt elhagyott töltéseken már rókalyukat is találtak.

Az ürge és hörcsög rendszerint függőleges vagy rézsútos lyukakat fúr a gátba, a vakondok és a vízipatkány keresztül-kasúl fúrja a gátat. Mind ez állatok nem nagy mélységre szoktak behatolni a föld fölszine alá. A féreglyuk, illetőleg vízfolyás ennélfogva valahol közel fekszik a gát föl-színéhez. Ha tehát a gátnak belső nagy tömege

eléggé tömören volt építve, hirtelen veszélytől rendszerint nem kell tartanunk.

Gátjaink legtöbbje azonban nem egyszerre lett mostani magasságukban kiépítve, hanem már azelőtt létezett alacsonyabb gát fölmagasításával nyerték mostani tömegüket. így megeshe-tik, hogy már a régi alacsony gát teteje keresztül volt fúrva valamely állatocska által, a mely lyuk későbben a gát fölmagasítása következtében a jelenlegi gáttest közepére jutott. Nevezetesen töltésemeléskor a régi gátban levő féreglyukakat nem tömték el gondosan és az árvíz a repedéseken és egyes hézagokon eljut a régi féreglybikákhoz és a gátkorona alatt tetemes mélységben tör elő. Ily esetben a féreglyukból származó ázalgás megtámadhatja a gattest kellő közepét is, a miből a legnagyobb veszély származhatik. Ennélfogva, bár a féreglyukakból eredő ázalgás általában réve nem veszélyes, mégis a legnagyobb sietséggel kell elfojtásán iparkodnunk, nehogy esetleg veszélyessé válhassék.

49. A féreglyuk vízfelőli nyílásának megtalálása.

Nagyon fontos a féreglyuknak vízfelőli nyílását megtalálni. Ha helyét tudjuk, többnyire igen könnyen el lehet azt dugni. Ha,a víz lassan, egyenletesen árad, úgy gondos őrködés mellett könnyen fellelhetjük a féreglyukakat. Az átfolyás kezdetén a víz orvényezése a féreglyuk

szája körül elárulja annak helyét. Ha az árvíz gyorsan árad és a féreglyuk mélyebben esik, úgy nehezebb azt feltalálni. A mentett oldalon látjuk a zavaros víz kiömlését. De a vízfelöli nyílást sokszor igen nehéz megtalálni, mert a féreglyuk többnyire nem halad egyenes irányban, ha nem igen nagy kerülőutakat tesz, míg a gát föl-szinére jut. Vízfelőli nyílása sokszor 20 m-nyire is eltér a kibuggyanás helyétől.

Megnehezíti a féreglyuk vízfelőli nyilasának megtalálását az a körülmény is, hogy az sokszor igen mélyen fekszik az árvíz szine alatt, és hogy árvíz idejében nálunk a víz többnyire még oly hideg, a melyben a járkálást és keresgélést az ember sokáig ki nem bírja. A szó szoros értelmében tehát csak tapogatódznunk lehet a féreglyuk nyi-lása után.

A szükség azonban megtanított reá, hogy miként találhatjuk föl leggyorsabban a féreglyuk víz felőli nyílását. Ha az őrök éberek, akkor a csurgást okozó féreglyukakat a vízfelőli oldalon könnyen megtalálják. A gát ugyanis akkor kezd csurogni rendszerint, midőn a féreglyuk nyílását elérte a víz és így ez a csurgás elején közel a vízszin alatt keresendő. A féreglyuk vízfelőli oldalát oly esetekben nem sikerül megtalálni, midőn a féreglyuk messzire a töltés lába előtt a természetes talajban kezdődik.

Legegyszerűbb módon találhatjuk meg a féreglyukaknak vízfelőli nyílását — ha nem nagyon hideg a viz és a nyílás nincs nagyon mélyen —

lei

fizetéses munkásokkal, u. n. csűr g ásker esőkkel, a kik bizonyos jutalomért bemenek a vízbe, és lábukkal fölkeresik a féreglyuk elejét.

Szintén igen egyszerű és biztos módon lenne a féreglyuk vízfelőli nyílása megtalálható úgy, hogy a gát szárazfelőli oldalán kibuggyanó csurgás útját követnők, és ez úton haladva az egész gátat keresztülvágnók. De ezt árvíz idejében, a gát biztonsága tekintetéből meg nem tehetjük.

A kibuggyanó víz útját mindenesetre követhetjük addig, mig az csak a gát külső szine alatt halad. Ez nem igen szokott 60 cm-nél mélyebben esni. De a mint észrevesszük, hogy a lyuk befelé irányul a gát testébe, föl kell hagynunk a további kiásással, mert ekkor oly nagy mértékben át kellene a gátat ásni, hogy az már veszélyt okozhatna. Ilyenkor tehát a kutatást a gát vízfelőli oldalán kell folytatni.

Legelsőbben az abbahagyott lyuk-ásás helyétől jobbra-balra legalább is 20—20 m távolságokban, és az árvíz szélétől víz felé egy-két méter szélességben, figyelmesen nézzük meg az árvíz fölszinét, hogy vehetni-e észre azon kisebb-na-gvobb mértékben örvénvezést, melyet a gátba befolyó víz okoz?

Az örvényezést — ha van — igen könnyű észrevenni. Az örvényezés helyén a víz fölszinén lebegő hab, fű- és szálacskák egy pont körül körben mozognak, míg egyéb hélyeken vagy mozdulatlanul fekszenek, vagy egy bizonyos egyenes irányban úsznak tovább ti víz fölszinén.

11

Péeh. öátvéd«l#in.

Ha a féreglyuk vízfelőli nyilasa közel fekszik az árvíz színéhez, akkor a víz örvényezése meglátszik. Ezt észrevéve, egy közönséges bottal is rátalálhatunk a víz alatti nyitásra. Hogy csakugyan az igazi lyukra találtunk-e? abból tűnik ki, hogyha a botunkkal az árvizet felzavarjuk, vagy ha botunkat az örvényezés helyén a töltés oldalába bökdössiik: a gátnak szárazfelőli oldalán kibugyogó víz színe azonnal megváltozik és zavarossá válik, ha pedig máris zavaros volt, még zavarosabb lesz.

Midőn azonban a féreglyuk nyitása az árviz színe alatt mélyen fekszik, a lyukba befolyó víz örvényzése nem hat föl az árvíz felszínéig. Legföljebb csak akkor, ha a víz már igen nagy mértékben ömlik be a gátba.

Ez esetben, midőn t. i. az árvíz fölszinén semmi jelét észre nem vehetjük az örvényzésnek, de a kibugyogó víz még tiszta, az úgynevezett kémló rúddal kutatjuk a féreglyuk vízfelőli nyílását. A kémlőrúd 3—4 cm vastagságú és 2—3 m hosz-szaságú közönséges rúd, mellyel tapogatjuk a gátnak víz alatt fekvő oldalát és keressük annak föllágyult helyét. A föllágyult helyen kell lenni a féreglyuk nyílásának is vagy egészen kilyukadva, vagy azalatt nem nagy mélységben elhúzódva. Ha a kémlőrúddal a föllágyult gátoldalt összeszurkáljuk és nyomkodjuk, a gátnak szárazfelőli oldalán kibugyogó víz színe azonnal jelzi, mikor találtuk meg az igazi lyukat.

Ha a gátnak vízfelőli oldala nincs nagyobb

fajta dudvával, vagy bokrokkal fedve, akkor egy gyorsabb módja is van a féreglyuk megtalálásának, föltéve, hogy a kicsurgó víz színe még nem zavaros és így reá érünk még a kutatásra.

vastagságú, gömbölyű

cm

Ehhez azonban a 83. ábrában lerajzolt készülék, tapogató szükséges. Két darab 5—Ö ni hosszúságú,

fenyőrúdból áll, melyre 2 m széles és 4 m hosszú, vastag vitorlavászonból készült ponyva abcd van fölszegezve. A rudaknak vízbe tolandó végeire egy-egy darab c d súlyos követ vagy vasat erősítünk, hogy a rudakat és a ponyvát a víz alá húzza.

JÊÊBSI

83. ábra.

Az így elkészített tapogatót két rúdjánál fogva letoljuk a gát oldalán az árvíz alá. Először csak odáig, hogy a ponyva felső széle az árvíz felső szélével egy vonalban feküdjék. Azután az egyik rúdnál fogva a gát oldalán lassan előre húzzuk, a másik rúddal pedig úgy követjük, hogy a ponyva ki ne feszüljön egészen, hanem pőtyögő-sen maradjon. Midőn a ponyva a féreglyuk nyílása fölé került és a nyílást elfedte: a nyílásba ömlő víz húzása által a lyukra szoríttatik és elzárván a víznek beömlését, a gátnak száraz felőli

oldalán azonnal kevesbül a kibugyogás. Sőt, ha a nyilás jól be van a ponyva által fedve, egészen meg is szűnik. De, ha a ponyvát tovább húzzuk és a féreglyuk nyilása a befedéstől megszabadul, a kibugyogás ismét előtör előbbi erősségében.

Az esetben, ha az árvíz szélétől számítva a gát oldalában 2 méternél távolabban fekszik a fé-reglyuk, akkor ponyvánk az első húzás alkalmával nem fedheti be a féreglyukat. Még ogv-szer végig kell húznunk a kémlőponyvát, de 1*8 m-rel alább tolva a gát oldalán. Ha még ekkor sem értük el a féreglyukat, akkor ismét 1*8 m-rel alább toljuk a ponyvát. Mindaddig folytatjuk így a féreglyuk keresését, a meddig a kémlő-ponyva rúdjai leérnek. Ha a féreglyuk nyílása még mélyebben feküdnék, mint a kémlő ponyva rúdjai leérnek, ez esetben nem találjuk ugyan meg így sem a féreglyukat, de azért keresésünk fáradsága nem veszett kárba, mert arról leszünk bizonyosak, hogy a féreglyuknak e mélységen alól kell lennie és elzárását ehez szabva kezdjük.

Ugyanazon idő alatt azonban, míg a fent leírt módok egyikét vagy másikát alkalmazva kutatjuk a féreglyuknak vízfelőli nyílását, éleshallású emberrel figyeltessük meg, hogy nem hal-latszik-e valahol a gát belsejében az átbugyogó víz locsogása? Ha a gátnak szárazfelőli oldalára feküdve, fülünket szorosan a gát oldalára nyomjuk és körünkben minden külső zajt megszüntetünk, meghallhatjuk azt a sajátságos korgást,

l«5

locsogást, vagy csörgedezést, melyet élénkebb vízfolyás okoz a gát belsejében. Az ily hallgatódzást a kibugyogásnál kezdjük, és onnét jobbra-balra szintén legalább is 20—20 m távolságig folytatjuk. Ha ez sem vezet eredményre, akkor az átesőrgás útja vagy nagyon mélyen fekszik, vagy még nagyon csekély.

50. §. Gátcsurgás megszüntetése földdel, vagy „császárvágással“.

A főszabály az, hogy a gátat a vízfelől erősítsük és tömörítsiik. A csurgást nem szabad a mentett oldalon elzárni, mert azzal csak elősegítjük a gát átázását és ennek következtében a gát megcsúszását,' berogyását.

Ha a kiömlésnél zárnók el a lyukat, ezzel csak ideiglenesén, rövid időre szíintetnők meg a víz kitörését. A töltésben visszatartott víz oldalúinkat keresne, csakhamar kitörne más helyütt vagy lassan eláztatná a gátat.

Midőn a féreglyuk nem fekszik 50 cm-nél mélyebben az árvíz és gátoldal fölszine alatt, akkor csupán földdel is elzárható a csurgás.

Llv esetben az árvíz szélétől V., ni-uyire a gát rézsűjét karó-verő bunkóval, vagy lurkóval erősen ledöngöljük, illetőleg megtömörítjük, (84. ábra.) A tömörítés folytán kis a mélyedés áll elő a gát oldalán, melybe szikkadt földet teszünk és azt is annyira í'urkózzuk, hogy ismét mélyedés áll elő, a melybe megint szikkadt földet hordván, az előbbi eljárást folytatjuk.

tes

Másik módja a csűr gás elzárásának ily esetekben az, hogy az árvíz szélétől 50—60 em-nyire 30—40 cm széles árkocskát ásunk a gát vízfölötti oldalában oly mélyen, a mennyire azt a fölfakadó víz megengedi. Ha a féreglyukat ekként föltártuk, azt az árkocska vízfelőli oldalán szalmával, vagy más gazzal bedugjuk. Ennek következtében a esurgás megszűnik, és a mint a nyitott árkoeskában a víz leapadt, az árkocskát szikkadt földdel, 10—15 cm vastagságit rétegekben ledöngölve, betömjük.

pili

HÉlili

...

84. ábra.

Ha nem sikerülne a féreglyuk vízfelőli nyílását gyorsan megtalálni, az esetben a esurgással szemközt kezdjünk hozzá a gát vízfelőli oldalának előbb leírt imádon való megtömörítésé-hez. vagy az árkocska kihányásához, és azokat jobbra-balra mintegy 20—20 m-ig folytassuk.

Ha azon 1 san a íéreglyuk a víz széle és gátoldal fölszine alatt több mint 50 em-nyire fekszik, akkor a föntebbi eljárás nem vezet célhoz, és hathatósabb módhoz kell folyamodnunk.

Ily esetekben azonnal szádfal veréséhez kell

fognunk. Ha t. i. ahhoz való deszkákkal, karókkal, vagy czölöpökkel rendelkezünk. Hogyha ezekkel nem rendelkezhetünk, és a helyzet már olyan, hogy egyáltalában nem tanácsos a csur-gás növekedését tétlenül nézni, a földdel való elzárásnak még egy módjával tehetünk kísérletet, mely a helyzetet mindenesetre javítja, és teljes sikerre is vezethet, ha a féreglyuk nyilása körülbelül 1 m-nél mélyebben nem fekszik. (85. ábra.)

SS

MMÊÊÊÊKtÊM

HMM

85. ábra.

E mód abban áll, hogy a víz a szélére 50—100 cm szélességben lehetőségig száraz földet hordatunk, és azt addig döngöltetjük erősen, míg a gát oldalán, lefelé csúszva majdnem a víz sziliéig lesülyedt; — ekkor újabb réteget teszünk reá, és a döngölést előbbi módon folytatjuk. Ily eljárás mellett a gát oldalán oly tömör földtömeg keletkezik, mely belé nyomul a gátnak föllágyult részébe, és az alatta levő féreglvukat is elzárja.

A döngölt föld mennyisége és az árkocska méretei annyira függnek a helyi körülményektől, és oly végtelenül különbözhetnek egymástól, hogy

az anyagszükségletet nem lehet előlegesen megállapítani.

Gallacz János a Körösöknél féreglyukak felkeresésére az ű. n. „császárvágást“ alkalmazta rendszerint. Azon a tájon, hol a féreglyukat sejtették, lehetőleg közel a víz színéhez a vízzel párhuzamosan árkot ástak a töltés testébe. Ez árkot lefelé és mindkét vége felé addig folytatták, míg valahol a féreglyukra ráakadtak. Ezután a lyukat ideiglenesen bedugva, az ázott árkot lehetőleg jóminőségű földdel hedöngölték.

51. §. Gátcsurgás megszüntetése karóval.

Midőn kutatásainkból kiderül, hogy a féreglyuk x/₂ m-nél mélyebben fekszik a vízszéle és a gátoldal föl színe alatt, akkor legezélszerííbb rögtön szád fal készítéséhez fogni.

A szádfal készíthető közönséges karókból, pallókból és czölöpökhől.

Ifi

■Ml

_ JfSSÉpI

8PBSpi!sÍfe3i

86. ábra.

Mivel a hullámverések ellen készletben tartott karók hosszúsága rendesen 1*5—2-0 m szokott lenni, és mivel kívánatos, hogy a ka-

rók legalább is 0*5 m-nél hosszabbak legyenek, mint a mily mélyen fekszik a féreglyuk nyílása, azért közönséges karókkal oly lyukat zárhatunk el, a melyek körülbelül 1-0—1*5 m mélységre feküsznek a víz szine alatt. (86. ábra.)

Figyelmeztetés, a) Megállapítván a csurgás keletkezésének helyét, és ennek víz alatti mélységéből azt következtethetvén, hogy készen levő karóink elég hosszúak az átcsurgás nyílásának elzárására, azonnal kezdjük meg az első a sor karózást a víz szélében, még pedig a megtalált nyílás, vagy az ellágvulás helyén.

b)    Az a karókat lehető szorosan verjük le egymás mellé, és folytonosan figyeljünk a kibugvogó víz szinére s mennyiségére. Mikor ezekben változást veszünk észre, a karók leverését még csak mintegy 1 m hosszúságban folytassuk. További törekvésünket pedig oda irányozzuk, hogy az átcsurgást teljesen elzárjuk.

c)    Előfordulhat az az eset, hegy az egy sor karózással már túl is haladtunk a gátoldal fellágyult részének kiterjedésén, és a kibugyogás-ban még sem veszünk észre semmi változást. Ennek két oka lehet. Vagy azért nem változott meg a kibugvogó víz szine és mennyisége, mivel az átbugyogó víz nem az általunk fölkutatott helyről veszi eredetét, vagy pedig azért, mivel karóink rövidebbek, semhogy az átbugyogás útját elzárhatnák. Ily esetekben tehát rögtön még egy másik b sor karót verünk le az első sortól 60—70

cm-nyire kifelé a víz felőli oldalon. E második sor karózáshoz körülbelül 1 m-rel hosz-szabb karókat kell használnunk, mint az első sorhoz, és azokat úgy le kell verni, hogy végeik lehető legmélyebben nyomuljanak az első sor kaimat végei alá. Ha ekkor sem mutatkozik változás a kibugyogó víz színében és mennyiségében, akkor folytassuk az első a sor karózást jobbra-balra legalább is 20—20 m-nyire. Ha ez sem vezetne sikerre a második b sor karózást is folytassuk. Ha pedig így sem volna az átcsurgás útja átvágva, akkor már nagyon bizonyos, hogy az átbugvogás keletkezésének helye mélyebben fekszik, semhogy közönséges karóinkkal azt elzárhatnák.

d) Föltéve azt az esetet, hogy a víz szélére vert első sor karózattal, b) pont szerint járván el, már elvágtuk ugyan az átbugvogás útját, de egészen meg nem szüntethettük: ekkor azon a helyen, hol a. karóverés változást idézett elő a ki bugyogó vízben, még egy második sort verünk le vagy közvetlenül az első sor háta mögé, vagy pedig a c) pont szerint az első sortól vízfelé mintegy (50—70 cm távolságban. Miután azonban a közönséges karók nem szoktak egyenes oldalnak lenni, és ennélfogva a kettős sor karói közt is még nagy hézagok maradhatnak, ez okból czélszerűbb mindjárt kezdetben 60—70 cm távolságra leverni a második b sor karót is, és a két sor közötti c űrt szikkadt földdel betömni s jól lefurkózni. Az átbugyogás útja már a karók le-

verése által részben eltömül; a szikkadt föld közbe furkózása által pedig teljesen elzáródik.

e) Ha azt vennők észre, hogy a két sor karózat közé tömött c föld, a vízben gyorsan elázik, akkor a földet keverjük szalmával, vagy más gazzal, és úgy folytassuk a tömést és döngölést.

A külső b sor karófal mögé nagyon ezélszerű ö—10 cm vastagságban szalma- vagy gaz réteget szétteregetiíi, és a földet a szalmaréteg mögé rakni. így elérjük azt is, hogy a hullámverés a karófal hézagain át be nem hatolhat, és ki nem moshatja a karófal mögé tömött földet.

£) A munkások leosztására nézve megjegyzendő, hogy ha a féreglyuk megtalálása gyorsan sikerült, munkásaink egy csapatban dolgozhatnak, és pedig: 1 foglalkozzék a karók helyszínére hordásával; 1 a karóknak helyreillesztésével, és verés közbeni tartásával; 1 pedig a karók leverésével. A karók leverése után mind a 3 foglalkozhat a föld helyre hordásával és ledöngölésével. Ha azonban a féreglyukat néhány méter hosszúságban meg nem találhattuk, és a karózást az át bugvogás helyétől jobbra-balra kell folytatnunk, ekkor a munka gyorsítása czéljálkil az előbb le írt módon 2 csapatban dolgoztassunk.

20 drb 0-5 m³

Egy folyóméter hosszú, 2 sor karózás és a karózatok közötti űrnek földdel való kitöltésének anyagszükséglete: karó (2 m hosszú, 8—12 cm vastag) föld körülbelül ........

52. §. Gátcsurgás megszüntetése pallóval.

Leggyorsabban megy a csurgást elzáró szádfal készítése pallóból, miért is inkább ajánlható e czélra, mint a közönséges karó.

Pallóval oly lyukakat zárhatunk el, melyek a víz színe alatt 1*5 m-nél mélyebben nem feküsz-nek, mivel a leverhető pallók hossza alig lehet 2 m-nél nagyobb, az elzáráshoz pedig megkí-vántatik, hogy a palló alsó vége legalább is 30—50 cm-rel mélyebbre hatoljon az átfolyást okozó féreglyuknál.

Figyelmeztetés, a) Mindaz, a mi általánosságban elmondatott, ez esetben is szem előtt tartandó.

b)    Megtalálván az átfolyásnak vízfelőli nyilasát és megállapítván vízszin alatti fekvésének mélységét, ennél körülbelül 0-8—1-0 m-rel hosz-szabbra fűrészelhetjük a pallókat, hogy végeik mintegy V2 m-re hatolhassanak a féreglyuk alatti ép rétegbe, de a vízből is kiálljanak mintegy 30 cm-rel a leverés kezelhetése végett/:

c)    A pallókat nem a víz szélében veretjük le, hanem ettől vízfelé menve a lyuk körüli fellágyulás kiterjedésének felső a szélében. (87. ábra.)

mm

wm

füü

ÍSPÉP

87. ábra.

’t?*

A pallók leverése több nehézséggel jár, mint a karóké és ennélfogva a leverési mélységet szükség nélkül ne növeljük.

d)    A víz szélétől ekként megállapított távolságban b c pallósort verünk le. Ha a kibugyogó víz színében vagy mennyiségében változást veszünk észre, csak a fellágyult hely két végéig folytatjuk a leverést. Azután pedig még egy második sor pallót verünk szorosan az első sor mögé.

A második sor palló végeit nem hegyesre, hanem a palló egész szélességében élesre faragtatjuk. Csak az egyik oldalát csapjuk le, hogy leverés közben az első sor pallóhoz feszesen hozzászoruljon. Ha még ekkor sem szűnnék meg a csurgás, a szádfal mögötti gátoldalt jól megdöngöljük, sőt szükség esetében új szikkadt földdel kitöltjük és lefurkózzuk.

e)    Ha új földhordásra van szükség, ezt a földet ne öntsük belé a szádfal mögötti vízbe, hanem csak a víz szélén rakjuk le és itt íurkózzuk le erősen. Az erős furkózás folytán az újonnan hordott föld alatti lágy gáttest a víz felé nyomul és alább sülyed. A sülyedést újabb földdel pótoljuk és az erős furkózást ismételjük mindaddig, míglen a szádfal mögötti gáttest kellőleg megtömörül és az átfolyás megszűnik.

f)    Ha a föllagyult gátrészben nem találnók meg az átfolyás keletkezésének valóságos helyét, akkor az első sor szádfal elkészítését jobbra-balra folytassuk mintegy 20—20 m hosszú-

tágban. Ha így sem találunk reá az átesurgás nyílására, akkor hosszabb pallókat kell alkalmaznunk és a szádfal készítését újból kezdenünk.

g) Ha 2 m-nél hosszabb pallókra lenne szükség, akkor már ezélszerűbb pallók helyett czölopó kik) 1 készíteni a szádfalat.

a) Egy folyóméter hosszú, 2 m magasságú, . 5—6 cm vastagságú, egy sor szádfal anyag-szükséglete:

palló (4 m hosszú, 30 cm széles,

. . 1*67 szál

5—6 cm vastag) . .

• b) Ha elégségesek az 1*3 m hosszúságú pallók, vagyis: ha 1 szál palló 3 drbra fűrészelhető, — akkor :

Egy folyóméter hosszú, 1*3 m magas, 5—tí cm vastag, 1 sor szád fal készítéséhez szükséges: palló (4 m hosszú, 30 cm széles,

1-11 szál.

5—6 cm vastag)

58. #. (iátcsurgás megszüntetése földdel és czölöpökkel.

Midőn az átesurgás vízfelőli nyílása oly mélyen fekszik, hogy elzárásához 2 m-nél hosz-szabb záróanyag kívántatik, akkor czölöpöket alkalmazzunk, úgy a mint az a 88-ik ábrából kivehető.

Elegendő hosszúságú ezölöpözéssel és,a féreglyuk fölött fekvő földtömegnek kellő döngöl ésével a gátesurgás mindenkor elzárható, hacsak annyira el nem késtünk a ezölöpözéssel, hogy a

l?ê

gát már csuszamlásnak indult. Ekkor a csuszáim lásnál leírt módok szerint kell eljárnunk.

mm

81111

88. ábra.

Figyelmeztetés, a) Ez esetben is tartsuk szem előtt az általánosságban elmondottokat. Azonkívül:

b) Figyelmezziink a czölöp hosszának megállapításánál arra, hogy a jó zárás elérhetése végett a czölöpöknek mintegy ¹/₂ m-nyire be kell ha-tolniok a féreglyuk alatti ép gáttestbe, és hogy a leverés kezelhetése végett vízből is ki kell körülbelül x/₂ m-rel állniok. Tehát körülbelül 1 m-rel hosszabbaknak kell lennie a czölöpöknek, mint a mily mélyen fekszik az átcsurgás nyílása az árvíz színe alatt.

c)    Midőn a czölöp hosszának. 3—4 m-nek kell lenni, akkor a czölöp vastagsága 12/16 cm méretű lehet. Leveréskor a 16 cm méret essék a gát hosszában. Az így készült a czölöpfal vastagsága tehát 12 cm lesz.

d)    A czölöpöket a víz szélében verjük le, ha az állvány készítése sok nehézséggel, vagy idő-veszteséggel járna. Ellenkező esetben a vízben

verjük le a víz szélétől oly távolságban, hogy a czölöpfal elvágja s elzárja a csurgás útját.

V V,’

e)    Ha a czölöpök leverése közben a kibugyogó víz színében és mennyiségében változás állna ugyan be, de az átcsurgás nem szűnnék meg teljesen, ekkor a czölöpfal mögötti űr szikkadt földdel betömendő és jól ledöngölendő. A föld lerakását és döngölését úgy kell végrehajtanunk, a mint az az előbbi §. e) pontjában meg van mondva.

f)    Az előbbi §. f) pontja a czölöpfálnál is figyelemben tartandó.

h) Ha a czölöpözéssel elkéstünk és a gáttest már csuszamlásnak indult, akkor a csuszamlás-nál alább leírt módok szerint járjunk el.

Egy folyóméter 3 m magasságú, 12/16 cm vastagságú czölöpfal anyagszükséglete:

czölöp (3 m hosszú, 12/16 cm vastag) 6'25 drb

a föld szükséglet esetről-esetre számítandó ki a szükséghez képest .    .    ? m⁸

54. §. Csurgások kikavicsolása.

A bellyei öblözetnek s délvidékünknek több lazaanyagú töltésén, magasabb vizeknél egyidejűleg oly nagy számban jelentkezik csurgás, hogy azt az árvíz alatt megszüntetni képtelenség. A helyi szokás azt vette gyakorlatba, hogy az ilyen csurgások nyílásait kapával kitisztogatják, azt kaviccsal, kőtörmelékkel, szénsalakkal kitöltik s az abból immár rendszerint tisztán

előbugyogó vizet kis árkocskával a legközelebbi mélyedésig elvezetik. Egyes esetben a kőtörmelék a víz által szállított homokot visszatartja és a nyílás tóbbé-kevésbbé el is dugul. Csak ott, a hol a csurgás mindennek dacára még mindig iszapos vizet sodor ki, ott fognak a vízfelőli kutatás vagy védekezés fenntebb ismertetett egyikmásik módjához.

A törökbecsei társulatnál a töltésellágyulás és szivárgás megszüntetésére, egyes gátrészek kiszikkasztására szénsalak, apró kavicsos tégLa vagy kőtörmelékkel megtöltött szikkasztó árkokat használnak, melyek kellő mélységig lesü-Ivesztve nemcsak az ázalgást csökkentik, sőt néha meg is szüntetik, de az illető töltésrészt is kiszikkasztják.

Nyilvánvaló dolog, hogy az ilynemű eljárás — bár meg akasztja némileg a töltéstest és környezetének elázását — mégis nem végleges orvoslása a bajnak. A bajon radikálisan csak a töltés megfeleli"' átépítése, megerősítése vagy burkolása segít.

55. §. Általános megjegyzések a gátcsuszamlás megszüntetéséről.

Midőn a gát csuszamlása tényleg megkezdődött, akkor a védekezés leghathatósabb módjaihoz kell folyamodnunk.

A meg csuszami ás elleni védekezésnek lényege abban áll, hogy az útszivárgás vízszálait minél

12

Péch. Gátvédelem.

gyorsabban és tökéletesebben elvágjuk, .és a már elmállott s megcsúszásnak induló gáttest helyébe szikkadt anyagú új tömeget hordjunk. l)e ne a gátnak szárazfelöli oldalára, hol az meg nem szüntethetné az ázalgás okát, és a már megmozdult tömeggel együtt tovább csúsznék, hanem a vízfelöli oldalra. A gátcsúszás ellen is csak a víz felől szabad védekeznünk.

Ezt úgy érjük el, ha lehetőleg száraz földet horda tunk és erős szádfalat készítünk a gát vízfelöli oldalán.

A gátcsuszamlás megszüntetésénél ezeken kívül általában a következőket tartsuk szem előtt:

a)    A mint hírét vesszük csuszamlás megindulásának, azonnal 3—4 drb, 2—3 m hosszúságú rúddal, kézi bakkal és ladikkal fölszerelve siessünk a helyszínére.

b)    A helyszínén meggyőződvén, hogy a gáttest már át van ázva, azonnal intézkedjünk lehető jóminőségű földnek gyors és nagy mennyiségben való szállításáról. A megérkezendő föld a gát vízfelőli oldalára dobassék. A gát tetején legalább is 2—3 m szélességű kocsiút tartassék fenn a közlekedés és anyagszállítás számára. A földszállítás iránti intézkedéssel azért szükséges nagyon sietni, mert legtöbbnyire nagy távolság bó¹ kell azt kocsikkal szállítani, és a kocsik beszerzése is rendesen sok időbe szokott kerülni.

c)    Ezután kutassuk az átázás fokát. Siessünk rudakat a megcsúszott gátrészszel szemben az árvíz szélén a gát oldalába lehető gyorsasággal

leverni. A rudak lefelé haladásának könnyűségéből és gyorsaságából azonnal észre lehet venni, mikor ér a rúd vége kemény, ép talajba. Ha ezt néhány helyen, de mindig a gátnak vízfelőli oldalán a víz szélén, vagy ladikok segítségével bent a vízben is, ismételjük, kevés idő (»Ítélésé múlva tisztában lehetünk a felől, hogy a gát teste a víz szilié alatt mily mélyen van elázva 1 Egy m mélységű elázást közönséges bunkósbottal is ki lehet kutatni.

d)    Az elázás mélységét ekként megállapítván, ahhoz 1*5—2-0 m-t még hozzáadva megkapjuk a czölöpök szükséges hosszát. Mert a czölö-pöknek legalább is 1—1-5 m mélyen kell be-hatolniok a kemény talajba, hogy elég szilárdul álljanak, az árvízből pedig legalább is ¹/₂ m-nyire ki kell állmok, hogy leverhessük és a foglaló gerendákat jól reájuk illeszthessük. Ha a szádfal egy része pallóból készül, ezek V2 m-rel rövideb-bek lehetnek a czölöpöknéL

e)    A czölöpök hosszánál ne fukarkodjunk, mert az nem baj, ha a czölöp túlságos hosszú és felső vége kiáll a vízből. De az már nagy baj volna, h.a a czölöp nem lenne elég hosszú, mert ekkor nem verhetnék be kellő szilárd állásáig a talajba, és így nem szolgálhatna erős védelmük

f)    Minél távolabb megyünk a szádfallal be a víz szélétől, annál távolabb tartjuk az átszivár-gást okozó vizet, és annál mélyebbre sülyesztjük az átszivárgás felső vonalát.

A szádfal magasságának körülbelül egyenlőid* *

nek kell lenni akár közelebb, akár messzebb készítsük a szádfalat a víz szélétől. Mert a szádfal magassága a kemény, ép talaj fekvésétől függ, melybe bizonyos mélységig be kell nyomulnia. "De minél beljebb megyünk a víz szélétől az árvízbe, annál több nehézséggel jár a szádfal készítése. Az átszivárg’ást nagyjában a szádfal elzárja, és ha az már megtörtént, akkor nem nagyon sok föld szükséges a még íönmaradt elzáráshoz.

Ha a szádfal magában nem zárná el az átszi-várgást, akkor csak úgy felel meg czéljának, ha a háta mögött oly mennyiségű szikkadt föld van, melynek súlya a szádfal ellenállásával együtt képes a víz oldalnyomásának ellenállni.

Az ujonan hordott földtömegnek az a része, mely a szádfal mögötti vízbe dobatik, szintén elázik. Az új földtömeg tehát, hacsak nem igen nagy mennyiségű, egymagában nem igen képes az átszivárgást megszüntetni. Nagy tömeg szállításával összekötött nehézségek nagyon hátráltatják az átszivárgás elzárásának gyors befejezését, holott ily esetekben a gyorsaság egyike a legnélkülözhetetlenebb követelményeknek.

Mindezek tekintetbe vételével legczélszerübb a szádfalat a víz szélétől oly távolságra készíteni a vízben, a ■mily mélyen fekszik a kemény, ép talaj a víz színe alatt.

. g) A czplöpök és pallók megrendelésekor gondoskodnunk kefl kellő számú és súlyú verő bakok beszerzéséről is.

Többnyire elegendő az olyan bak, melyet 4 ember .emel. De ha az nem lenne elég súlyos, rendes verőgépekről kell gondoskodnunk.

h)    A czölöp vastagsága a czölöp hosszától

függ. Általában a következő méretek tarthatók he:    I

4- -5 m hossznál 18/20 cm vastag, v. 21 cm átm.

20/20 „ 20/22 „ 20/24 „

v 23 „    „

94

•n 2.) ,,    ,,

5— 6 .,

0—7 „

7—8 „

a foglaló gerendák mérete, 16/20 cm.

i)    A szádfal hossza mintegy 5 m-rel hosz-szabb legyen a megcsúszott gátrész hosszánál, és két végén a gát felé fordulva az ép gátba jól bekötve legyen.

7) A szádfal készítése közben is szakadatlanul tartson a földhordás. Ha csak leliet^ már a czü-löpök verése idején is a leendő szádfal mögé rakjuk le a helyszínére szállított földet. Ha pedig a földnek odarakása hátráltatná a szádfal készítését, akkor azt a lehető legközelebb eső száraz helyre rakjuk le ideiglenesen.

1:) Midőn a szádfal egy része már elkészült, ekkor mindenesetre hozzá kell fogni a háta mögötti üregnek kitöltéséhez. Földhordás közben igen czélszerű a szádfal mellé 6—10 cm vastagságban szalmát, vagy bármi gazt begyömöszölni, nehogy a- czölöpök és-pallók közötti hézagokon a hullámzó víz behatolhasson és a földet a szád-fal mögül kimoshassa. A mint a. szádfal mögé

«

borogatott föld a vízből kiemelkedik, azonnal meg kell kezdeni az oda hordott föld döngölését.

El

ti

y

PH

> . ■

El

'Æ-

fi

U!

r

S»,

. . — .— ¹

' '~TT *'

, I

' ~r r ^    - t    -a -» ", -• . /    -

'--''-..-'rX-'-

. _    : wj - —Cr    -•    *—. r s~ -

II

II

íll

,z

89. ábra.

56. §. Gátcsuszamlás megszüntetése karikagáttal.

Ha a csúszásnak indult gát aránylag magas helyen fekszik és a víz mélysége nem több 1*5 m-nél, az esetben a csúszásnak induló gát elé a víz felől egy kis karikagátat építünk.

Ezt a töltést leggyorsabban elkészíthetjük földdel telt zsákokból, amelyek elébe erős karókat verünk le. Ha a víz felőli gátláb szilárd talajon áll és a. víz felőli rézsű is ép, a karikagátat közvetlenül összeépítjük a gáttal. Ez esetben a leggyorsabban fog az építés haladni és a legkevesebb anyagra lesz szükségünk.

A földdel telt zsákok közeit szálas dudvával és szikkadt földdel töltjük ki, hogy az új gát a vizet ne bocsássa át. (89. ábra.)

57. §. Gátcsuszamlás megszüntetése föld, palló és ezölöppel.

Midőn a gáttest egy része már csuszamlásnak indult, és az árvíz szine alatt legföljebb 3 m-nyíre fekszik a biztos talaj, ily esetben a 90. ábrából látható módon készíthetjük a szádfalat.

Figyelmeztetés, a) Az általánosságban elmondottakat tartsuk szem előtt.

b)    Ha a biztos talaj az árvíz szine alatt 2¹)., m-nyife fekszik, ekkor legalább is m hosszúságii, 18/20 cm vastagságú czö lopok re, 5—8 cm vastagságú, 4 m hosszúságú pallókra és 16/20 cm méretű foglaló gerendákra van szükség.

c)    Elsőbben leverjük a b czölöpöket egymástól 2 m közökben, felső végeikkel kissé a gát felé dőlve, mivel a hátuk mögé tömendő föld úgyis kifelé nyomja őket. Azután lenyomjuk helyére az alsó c foglaló-fát, melynek az a rendeltetése, hogy a deszkákat alant egyenes vonalban tartsa. Az alsó foglaló-gerendát nem csavarral erősítjük a czölöpökhöz, hanem vas-fülekkel, melyeket 15/15 mm méretű vasrudakból készíttetünk. Az alsó foglaló-gerendát a már levert b - ozölöpök mellé fektetjük, és a czölöpök közeinek megfelelő helyeken erősítjük reá a vasfüleket úgy, miként az a 91. ábrán ki van mutatva. A c foglaló-gerendát e vasfülekkel ily módon b czölöpökhöz kapcsolva, rudakkal letoljuk a víz fenekéig, illetőleg a gát oldaláig, vagy a természetes talajig (90. ábra). Ennek megtörténte után a czölöpökre ráillesztjük a felső aa foglaló-gerendákat, és vascsavarral a/ czölöpökhöz erősítjük, azután pedig a felső foglaló-gerendák közti hézagon átdugva, beverjük a deszkákat,

d) A szádfal mögötti üreget jól ledöngölt földdel kitöltjük.

0-5 drb

Egy folyóméter, 4x/₂ m magas, 18/20 cm méretű, czölöpökre támaszkodó szádfal anyagszükséglete: czölöp (4x/₂ m hosszú, 18/20 cm vastag)

foglaló-fa (16/20 cm vastag) . . . . 3’m palló (4 m hosszú, 30 cm széles, 5—6

3-33 szál

cm vastag).........

vascsavar (50 cm hosszú, 15/15 mm vastagságú vasrúdból készítve,

I®

sr

90. ábra.

îlZ3

91. ábra.

- -p

T il

-l

SS

is

ps

£n||P»a?!ÍPP

itô

92. ábra.

as

mmm

S8SBS1I

HÉS

mm

»íisp

il

egyik végén fejjel ellátva, másik végén csavarrá vágva, csavar-házzal

0-5 drb 0-43 kg

0*5 drb

? ms

együtt) .    ....... .    .    .

ugyanennek súlya........

vasfűi (1*0 rn hosszú, 15/15 cm vastag vasrúdból készítve, a két végén csavarrá vágva, és csavar-házakkal ellátva) ...........

föld, (a szádfal mögötti üreg letöltéséhez szükséges föld esetről-esetre számítandó ki)........

58. §. Gátcsuszamlás megszüntetése földdel és czölöppel.

Midőn 3 m-nél mélyebben fekszik az árvíz szine alatt a kemény ép talaj, akkor legczélsze-rűbb egészen czölöpökből készíteni a szádfalat.

Ez esetben a szádfal minden 4—5 m-nyi távolságban bekötendő a gátnak még fennálló részébe, hogy a mögéje tömött föld nagy nyomásának jobban ellenállhasson. Ez esetben szükséges továbbá, hogy a czölöpök V j₂ m-nyire behatoljanak a kemény talajba, és a szádfal a víz szine fölött 1 m-rel magasabb legyen. A czölöpök vastagsága 16/20—20/20 cm legyen négyszögre faragva, vagy 20—23 cm átmérőjű gömbölyűnek hagyva.

Figyelmeztetés, a) Az általánosságban elmondottakat tartsuk szem előtt.

b) Az ily nagyobb szádfal czölöpéinek leve-

rése már ritkán sikerül kézi verőbakkal. Verő-gépre van tehát szükség, melyet legczélszerííbb dereglyére állítani, ahonnan a leverést kényelmesen végezhetjük. Ha azonban dereglyére szert nem tehetünk, akkor a verőgép számára külön állványt kell fölállítanunk, melynek alapjául egynéhány czölopöt közönséges kézi-bakkal veretünk le, és azokra fektetjük a verőgépet tartó gerendákat.

ej Az állvány elkészítése után megkezdjük a

czölöpök leverését (92. ábra), ügyelvén arra, hogy a czölöpök oldalai lehetőleg szorosan érintsék egymást. A szádfal-készítés előhaladása szerint rájuk illesztjük a foglaló n gerendát, melynek mérete. 16/20 cm.

d)    A szádfal készítésének előhaladása szerint teljesíttetjük a földhordást. De a czölöpök mellé szalmát, vagy valami gazt gyömöszölünk a vízhullámzás l>ehatolása ellen. A mint észrevesszük, hogy a földtöltés kezdi a szádfalat a víz felé kinyomni, gondoskodjunk a szádfal bekötéséről.

e)    Minden 4—5 m-re egy bekötés készítendő. A bekötő d czölöpök mintegy 2 m hosszá, 20 cm

• átmérőjű gömbölyű fából készíthetők és egymás mellé párosával verve, legalább 6—7 m közökben veressenek !e a szád faltól. A bekötés eszközölhető vagy egy 6*5 m hosszá, 16/20 cm méretű e gerendával, melynek vízfelőli vége m vasfüllel van ellátva és azzal a foglaló a gerendához kapcsolva. Másik vége pedig a bekötő czölöppár közé téve, egy keresztben fekvő 1 m hosszá, 16/20 cm

vastag b keresztfára erosittetik szintén vasfii llel. Vagy pedig egy 7*3 m hosszú, 2 cm átmérőjű gömbölyű vasrúddal történik a bekötés, melynek vízfelőli vége fejjel van ellátva és a szádfal foglalófájába kapaszkodik, másik vége pedig egy bekötőczölöpön van áteresztve és csavarral rászorítva.

f) A négyszögletűre faragott 16/20 cm méretű czölönöket leverés előtt úgy helyezzük el, hogy a czölöp kisebb 16 cm mérete képezze a szádfal vastagságát és a nagyobb 20 cm méret essék a szád fal hosszának irányában. így kevesebb czö-löpre van szükség és a 16 cm vastagság untig elegendő, hogy a földnyomásnak ellenálljon.

Egy folyóméter, 5¹/₂ m magasságú czölöpfal an yagsziikséglete :

czölöp (5¹/₂ in hosszú, 16/20 cm vastag ö drb

. . Î m

foglalófa (16/20 cm vastag) .    .

bekötöczölöp (gömbölyű, 20 cm átmérőjű, 2 m hosszú)........

bekötőkeresztfa: (1 m hosszú, 16/20 cm

vastag) ...........

bekötőgerenda (6:5 m hosszú, 1 fi/20 cm

vastag) ...........

vasfűi (1 *6 in hosszú, 5/30 mm vastag vasrúdból készítve) .    .

ennek súlya......

rascsavar, a füleknek a bekötőgerendára való erősítéséhez (22 cm hosszú, 15 mm átmérőjű gömbölyű vasrúdból készítve) ..........* .

/* drb

¹/₂ drb

/₂ drb

.    .    1 drb

1-8 kg

2 drb

ra scaarar, a foglalói áriak ráerősítéséhez a szádfalra; a m-nyi közökben levő lekötések közé egy-egy darabot alkalmazva (37 cm hosszú, 15 mm átmérőjű gömbölyű vasrúdból készítve) .    .    .    ¹/-2 drb

Ì m³

fold, a czölöpfal mögötti üreg betöltéséhez szükséges föld esetről-esetre . zárni tan dó ki

59. §. A legnagyobb fokú gátfesti számlás megszüntetése és a buzgárok.

Oly esetekben, midőn a kemény talaj 4 m-rel is mélyebben fekszik az árvíz színénél, szintoly módon és elvek szerint kell eljárni a es n szarni ás megszüntetése körül, a mint az, az előbbi ezik-kekben részletesen elő van adva. Csak a faanyag méreteit és a föld mennyiségét kell aránylagosan ï t i egn agy ( > bbí tan i.

Az előbbi czikkekben előadott módok és elvek szerint kell eljárni akkor is, ha a gát megcsuszam-lását már igen előhaladott állapotban találjuk és a gáttestből már igen nagy tömeg vált el.

=0*4

93. ábra.

A buzgárokról e mű 78. §-ban van szó.

|yo

d) Zsilipek, szivattyútelepek és állandó burkolatok védelme.

60. §. Általános megjegyzések.

A szabványos töltések védelmének a legfontosabb, legkörültekintőbb és legtöbb műszaki tudást igénylő része: a töltések testében elhelyezett mű-építmények védelme.

A tisztán földből készült töltéseknek normális viszonyok közötti védelmét kisebb szakértelmű, alsóbb rendű személyzet, sőt laikusok is elsajátíthatják — és ha a kellő energiával rendelkeznek — a védelem körül igen hasznos munkát végezhetnek: azonban a műépítmények körül előálló bajok felismerése és az azok elleni védelem nem ritkán a legkiválóbb mérnököt is próbára teheti.

Természetesen sokkal könnyebb és egyszerűbb az eset, ha a mérnök azonnal a végső eszközhöz nyúl, nevezetesen azonnal körtöltést építtet, a szivattyúzást beszünteti, szóval ha megijed vagy a felelősség elhárítása szempontjából sem költségekre, sem az okozható károsodásokra nincsen tekintettel.

Idevonatkozóiag két eklatáns példát hozha tünk fel.    x

A Pancsova—kubini társulat sándoregyházai zsilipjénél élénk csurgás jelentkezett és azt elfogni nem sikerült. A helyszínén működő társulati és állami tisztviselők a nyilt csatornát, melybe

ÍVJ

a zsilip és a szivattyútelep torkollott, földgát-tal elakarták zárni, miáltal természetesen a szivattyútelep is működésen kívül lett volna helyezendő.

Az Országos Vízépítési Igazgatóság a külső közegekkel telefonon folytonos összeköttetésben áll-ván, — mi vel a esurgásnál csak tiszta víz folyt ki — minden szükséges előkészület megtételével csak a zsilipet vétette erős őrizet alá mindaddig, míg a Duna vízszino leszállott. Ezáltal a társulat ezrekre menő kész kiadástól és nagy területnek elárasztásától menekült meg.

A monostorszeg-apatini társulat egyik öbölze-ténél a gondatlanul elhelyezett nyomócső mellett aggályos jelenségek léptek fel. A szivattyúzás megszüntetése 3000 hold gyönyörű vetést tett volna tönkre.

Az Országos Vízépítési Igazgatóság a kerületi felügyelőt a helyszínére kiküldte, a nyomócső fölé, kellő sűrűségben Vorton-íéle csöveket veretett le. A szivattyúzás alatt a csövekben a vízszin föl. és alá játszott és szortyogott, jeléül annak, hogy a csövek között az illesztések hiányosak. Baj esetére az összes előkészületek megtétettek és a kerületi felügyelő a helyszínen lévő őrházban heteken át addig ott tartózkodott, míg a belvíz annyira le nem szívatott, hogy a gépeket üzemen kívül lehetett helyezni.

A mi viszonyaink mellett alig fordul elő, hogy a töltés árvízi és mentesített oldala közt 6-—7 m-nél nagyobb víznyomás támadjon. A vízépítés

inai fejlettségénél, mikor ÖÖ—ÖU m-cs víznyo másra is készülnek lépten-nyomon építkezések, semmi neliézségbe sem ütközik a zsilipeket ily csekély nyomáskülönbségek számára teljesen biztosra építeni — ha azokat szilárd talajra alapozhatjuk és oldalvást is kellőleg bekapcsolhatjuk. Nálunk azonban e tekintetben nehézségek vannak. Alfökleink nagy folyóinak mentén a talaj-viszonyok általában kedvezőtlenek erre. Zsilipek rendszerint valamely éren, fokon vagy mélyedésen vagy annak közelében épülnek. Tehát olyan helyen, ahol az altalaj különösen gyönge minőségű és a töltés legmagasabb. Rendszerint a zsilip teste nincs is a környező talajjal vízhatlan ni összenőve és az érintkezési felületen a víz könnyebben talál magának utat, mint máshol. Ezenkívül a zsilipek építésénél, különösen az alap kiásásánál, az építési gödrök erőltetett szivattyúzásával és a szádfalak leverésével az altalajnak egyensúlyi viszonyai is megbolygatódnak és így annak általában nem jó ellenállása, teherbírása csak még inkább meggyengül. Mindehhez járul még az is, hogy a zsilipeket nem lehet úgy megépíteni, hogy az egész alapon a teher egyenletesen oszlód-j ék meg.

Ily körülmények közt megszokott dolog tehát, hogy zsilipeinken egyenetlen ülepedés következtében kisebb-nagyobb repedések támadnak. Míg az ily repedések nem növekednek, rendszerint nem is okoznak bajt. De ha azok növekedve bizonyos mértéket elérnek, a víz a zsilipekből azo-

kon kihatol s az altalaj hiányait még növeli. Több rossz körülmény összejátszása mellett aztán megtörténhetik, hogy az altalaj kimosódik, kiürege-lődik, még eredeti teher bíróságát is elveszti és a rajta nyugvó zsilip támaszát elvesztvén, megroppan, sőt bedől.

Régebbi időkben súlyos szárnyfalakkal, rövid testű, magas szerkezetű, zárt, kapus, táblás zsilipeket építettek. Azokat cölöprácsra vagy mélyen fektetett alapzatokra helyezték. Az utó- és előfe-néknél szádfalakat létesítettek.

Idővel az ilyen zsilipeken azt tapasztalták; hogy a víz azokat könnyen megkerüli. Ilyenkor annak nyomása mellőlük és alóluk a talajt kimossa és az egyenetlen megterhelésű építmények egyenetlenül sülyedve megrepedeznek. E körülmények különösen szembeötlöttek a „kistiszai“ zsilipnek 1887 június 1-én történt, emlékezetes beszakadásakor.

üiIji! . ü .........

"y

94. ábra.

13

Péch. (ìatrédelem.

A bajok elhárítására egyidejűleg két irányban törekedtek, Hajdn Gyula, Maiina Gyula és Péch József azt javasolták, hogy az így épült zsilipek biztonságát „belső szorító vagy ellen-nyomózsilipeku segélyével növeljék.

Ezek létesítésével a zsilipekre ható víznyomás két, esetleg több részre, lépcsőre osztható szét, -tehát a tulajdonképeni zsilipre ránehezedő nyomás jelentékenyen kevesbedik.

Ilyen több helyén, pl. a hellyel uradalom öb-lözeteiben, a felső torontáli és más tiszai társulatnál is létesült és jónak bizonyult.

Mások a bajt úgy igyekezték elhárítani, hogy a zsilipeket megnyújtották, csőalakban készítették. A törekvés az volt, hogy a csőzsilipek olyan hosszúságot érjenek el, melynél az altalajban való súrlódás a víz nyomását már ellensúlyozza.

WXÊIKilÊm

95. ábra.

Itf5

Tapasztalás szerint ez a csőzsilipek 30—60 ni. hosszúságánál áll elő a talaj minősége szerint.

Az ily csőzsilipek sokkal olcsóbbak, köny-nyebbek, tehereloszlásuk már egyenletesebb, mint a minő a régi rendszerű, rövid és magas zsilipeké volt. De azért az ily zsilipet sem lehet úgy megépíteni, hogy annak, valamint a rája nehezedő töltéstestnek súlya egyenletesen oszoljék szét az alap területén.    «

E hosszú csőzsilipeken az idők folyamán azt tapasztalták, hogy azok bizonytalan altalajviszonyaink mellett nem ülepedtek egyenletesen és ennek következtében szintén sokszor többszörösen megrepedtek. Ha a repedések bizonyos méretet túlhaladtak, akkor az azokon keletkező vízáramlások az altalajt még inkább elrontották. A torontáli társulat eme tapasztalatok hatása alatt ki is mondotta, hogy csak olyan méretű csőzsilipet enged töltéseibe beépíteni, mely mászható, hogy belülről közvetlenül megvizsgálni és kijavítani lehessen.

Midőn a belvizeknek szivattyúzás által való eltávolítása hazánkban megkezdődött, a belvizek leszivattyúzása folytán a kül- és belvizek szine közötti különbség megnövekedett és így a töltésekre ható víznyomás megnagyobbodott. Ennek ellensúlyozására kezdték a forrásfoglaló szorítógátakat alkalmazni s azzal a töltésre ható nyomást több lépcsőre felosztván, azt csökkenteni. De a forrásfoglaló szorító gátakat a szivattyú

id*

îye

telepeknél természetesen meg kellett szakítani és így azok a szivattyútelepeket nem védkették. Pedig a védelemre éppen ott volt a legnagyobb szükség, mert a szivattyútelepek közelében legalacsonyabb a belvíz és így legnagyobb a külvíz és belvíz közti különbség, tehát legnagyobb a töltésre ható víznyomás.

Addig míg eleinte a szivattyúkat két-háromszáz m-re is állították fel a. töltéstől s a felemelt vizet vályúkon juttatták át a töltésen, mindebből nem is keletkezett baj.

Később azonban, a szivattyúkat a töltés közelébe helyezve, a csőáteresztőket úgy készítették, hogy azok egyszersmind nyomócsövekül is szolgáljanak. Az ily szerkezetű csőzsilipek betonalapra fektetett és tietonburkolattal övezett vascsövekből készültek. E rendszernél a külső magas és a belső alacsony víz egymáshoz nagyon közel (20—40 m-re) került és így a töltésre ható víznyomás veszélyesebbé vált. Ezenkívül azt is tapasztalták, hogy az ilyen betonba burkolt vascsövek is megtörhetnek s akkor még az a baj is előállhat, hogy a szivattyúzásnál e töréseken a nyomott víz erővel kifelé tör és az altalaj hiányait még növeli, míg végre a zsilip megroskad, sőt bedől. Erre való tekintettel az ilyen csőzsilipeket nagy gonddal és lehető hosz-szúra készítették.

Mindennek dacára Rezsőházánál (.Rudolf s-gnádnál) a fentiek lelkiismeretesebb betartásá-

val épült szivattyútelepen a csőzsilip 1907 május 25-én bedőlt. Hogy ez az altalaj bajaiból eredt-e, vagy a szivattyú nyomóvizéből származott-e, az tisztázható nem volt.

Ennek hatása alatt szükségesnek találta az Országos Vízépítési Igazgatóság, hogy az ily szerkezetű csőzsilipek szilárdsági kérdését tanácskozás tárgyává tegye és kistanácsának 1907 november 11-iki ülésében tárgyalté is e kérdést.

Ekkor különféle oldalról javasolták, hogy:

a szivattyútelepek előtt, a víz felől — ha pedig ez nem volna lehetséges, akkor a száraz felőli oldalon — körgát építtessék zárható áteresztővel;

a mai nyomócsövek hagyassanak meg nyílt levezetésre, ellenben a terep magasságában külön, új nyomócsövek létesíttessenek;

altalajnál a csőáteresztől

rossz

a töltéskorona külső élének irányában vasbetétes betonfal építtessék, mely a nyomócsövet két, egymástól független részre osztván, az esetleges baj csakis az egyik félrészre terjedne ki; különösen

zólyombrezói, vízgázzal hegesztett aezélcsövekből készítsük s a betonalapot vagy egészen elhagyjuk, vagy pedig vasbetonhói jó szélesre építsük.

A kistanács ezúttal kimondta, hogy az eddigi rendszert változatlanul jónak tartja és nem lát okot, hogy mindazokban az esetekben, amikor a szivattyú nyomócsöve és a nyílt levezetésre szánt csőzsilip egyesíthető, e rendszer a technika

újabb vívmányainak ÍVJ használásával, eddigi alakjában továbbra is ne alkalmaztassák. Szükségesnek tartja, hogy a szivattyúk nyomócső vezetékeit a legéberebb figyelemben részesítsék. Nem tartja helyesnek, hogy a szivattyútelepek épületeit költség megtakarítása kedvéért a töltéshez 6—10 m-nél közelebb, vagy éppen a töltésbe beépítsék. Kimondta végül, hogy elvi és műszaki szempontból a csőáteresszel ellátott szivattyútelepek nyomócsövei előtt, Lisznyai Damò Tihamér javaslata szerint építendő körgátak ellen észrevételt tenni nem lehet.

Ugyané testület 1915 január 5-iki ülésében, midőn egy olyan szivattyútelep átépítéséről volt szó, amelynél a belvizek, az ehhez állandóan túl-magas kii'l vizek miatt szabadon nem ereszthetek le, ez esetre nézve kimondta, hogy a mélyfekvésű nyomócső helyett a terep szinében átvezetett nyomócsövét is elfogadhatónak és kivitelre al-kalinasnak tartja.

A csőzsilipek biztonsága tekintetében az utóbbi időkben az volt fi törekvés, hogy ha nem lehetett azokat esetleg valamely mélyebben fekvő teherbíró rétegre alapozni, akkor a rájuk ható nyomásnak ellenállni képes tartószerkezetképen képezzék ki, V1 miatt annak betontestébe, különösen pedig alsó alapjába és* felső övébe különféle módon vassínek, vasrudak helyeztettek el.

A legújabb felfogás pedig az, hogy az ily hosszú, vékony és egyenetlenül terhelt cső zsilipet nem is lehet úgy elkészíteni, hogy az

akár egyenetlen ülepedés, akár hőfok változás miatti kiterjedés, illetőleg összehúzódás következtében repedéseket ne kapjon. E miatt legczél-szerűbb azt már előre több, különálló darabból készíteni s az ily módon nyitva hagyott (dilata-tios) hézagokat a többféle ismert módok egyikével tornitemi.

61. §. Zsilipek és szivattyútelepek védelmének előkészületei.

Zsilipek és szivattyútelepek főleg praeventive védendők meg. Az ilyen műtárgyak minden kis víz alkalmával a lehető leggondosabban meg-vizsgálandók s azokon minden — még oly jelentéktelen — kis hiba is haladéktalanul, alaposan kijavítandó. E tekintetben minden gondatlanság vagy takarékosság megboszulja magát.

A magy. kir. Földmívelesügyi Ministernek 92.968/902. sz, a. „a szivattyútelep kezeléséről“ kiadott tájékoztatója különösen azt emeli ki, hogy:

A nyomócsöveket és csőátereszeket időnként meg kell vizsgálni. Még pedig olyan időben, midőn a vízállás megengedi. Ilyenkor a mászható csöveken végig kell menni, s azokat, valamint a tolózárak felfekvési felületeit meg kelf tisztítani. Az öntött vascsövek belső felületei forró kátránnyal, a kovácsolt vasból készültek pedig miniummal bevonandók. Esetleges repedések pedig minél alaposabban kijavítandók.

Küláő elzárószerkezetei, tolózárai és csapóajtói — ha csak ellenkező különleges rendelkezések nincsenek — állandóan zárva tartandók és csak a gépek előmelegítésével egyidejűleg nyitandók fel. Magától értetődik, hogy az ily művek festett alkatrészei mindig befestve, súrlódó alkatrészei megkenve, gépszerkezetei pedig üzemképes állapotban legyenek.

Nem mászható szűk csövek hi bátlansága víznyomási próbával vizsgálható meg. Az árvíz felőli tolózár lezárásával a nyomócsövet a körforgó tárcsára helyezett, az árvíz szinét meghaladó magasságú csövön át megtöltjük vízzel. Ha a csőzsilip hibátlan, akkor a vízoszlop a csőben megmarad. Ha a csőzsilip vagy nyomócsőben repedés van, vagy az illesztések meglazultak, a csőből a vízoszlop eltűnik. Ilyenkor a hibás csövet ki kell ásni és ki kell javítani.

Zsilipek és szivattyútelepek árvédelménél, normális körülmények közt a védőnek elsősorban a műtárgyak részleteit, méreteit, a műtárgyra vonatkozó hatósági engedélyokiratokat, kezelési szabályokat és terveket kell ismernie. Szervezett vízi társulatoknál mindez rendszerint kéznél van. Ez esetben mindenekelőtt azokból a műépítmény részletei és méretei megismerendők és azokkal az árvíz esetére előírottak (nyitás, csukás, az illetők értesítése stb.) teljesítendők.

Ahol ily adatok nincsenek, vagy azonnal be nem szerezhetők, ott a védő igyekezzék a részleteket a helyzettel ismerősöktől úgy ahogy meg

tudni, és a műtárgy kezelése (nyitása, csukása stb.) tekintetében a körülményeknek megfelelően intézkedni.

Általában a zsilipek, valahányszor és a meddig azokon a víz az árvízi oldal felől a, védett oldal felé folyna és a befogadó folyón nagyobb áradás várható, lezárandók és zárva tartandók. Ettől eltérő esetekre rendszerint különleges intézkedések vannak kiadva.

Zsilipek lezárásánál különös figyelmet kell arra fordítani, hogy az elzárás, a belvizek csökkentése érdekében lehetőleg vízhatlan legyen. Különösen a kapus zsilipek még a leggondosabb készítés és kezelés mellett is mindig csurgatnak valamelyes vizet. Ennek a csökkentésére tehát az elzárt kapu hozzáférhető részei íaggyús kóccal tömítendők.

Sokszor az alsó küszöbnél odaszorult kő, tégla, fadarabok, néha hajóalkatroszek, sőt egész csónakok akadályozzák^ a teljes lezárást. Ilyenkor elsősorban csuklyákkal, rudakkal kell az akadályt eltávolítani a kaput, táblát némileg felemeltetvén. Az erő ; vízsodor segélyével ez rendszerint sikerül. Szükség esetében a kapu rövid időre jobban felnyitandó. Ha mindez nem vezet célhoz, akkor a kapuk, táblák lehető le-záratása után a küszöbön nyitva maradt hézag, az árvizes oldalon, földes-zsákokkal tömítendő. ilyenkor a földes-zsákok csak félig töltendők meg földdel, hogy azokat a víz sodra minél jobban beleszoríthassa a nyitva maradt hézagba. Ila a

nyílás oly nagy, hogy azon a zsákok keresztül-férnek és átsodródnak, akkor azt először az árvíz felőli oldalon beállítandó pallók, cölöpök stb. segélyével kell lehetőleg elzárni s ennek megtörténte után földes-zsákokkal teljesen vízhatlanná tömíteni.

Kevésbbé tökéletesen készült kisebb zsilipeknél megtörténhetik az is, hogy a tábla lezárás közben „beékelődik“. Ilyenkor túlnagy erőt nem szabad alkalmazni, nehogy valamely rész törjön, megrongálódjék. Sokszor sikerül olvképen segíteni e bajon, hogy a kaput megnyitni törekszünk s közben annak magasabban maradt oldalára inkább sűrű mint erős ütéseket alkalmazunk. Ha mindez nem sikerül, akkor nem marad más hátra, mint a tábla elé, tehát árvíz felől leeresztett gerendákkal, pallókkal elzárni a nyílást és azok közeit lazán megtöltött s az árvíz felőli oldalra odahányt földes-zsákokkal tömíteni.

Igen nagy baj az, ha a zsiliptáblák olyankor befagynak, mikor azokat kezelni kell. A befagyást tehát lehetőleg meg kell akadályozni. Ha ez már megesett volna, akkor mindenekelőtt a zsilipet „ki kell jegelni“. Vagyis az alsó s felső oldalon a víz felületét borító jégnek azt a részét, a mely a zsiliphez tapad, Vá—1 m. szélességben, úgyszintén a táblákhoz, vezetőgerendákhoz tapadó jégcsapokat, jégképződményeket jegelőfejszék és rudak segélyével egészen el kell távolítani s annak újra befagyását megakadályozni. Azután a táblát kell a vezetéktől elválasztani. Ezt

aoB

a legkülönbözőbb módon próbálgatják a rendelkezésre álló eszközökhöz képest. Forró vizet csurgatnak az odafagyás vonalán végig. Tüzesí-tett vassal, fáklyákkal, petróleumba mártott koreai melengetik az illető helyeket. Legjobb még az ismert forrasztólámpák lángsugarával bemelegíteni az odafagyott illesztőkbe. Közbe pedig inkább sűrűén mint erősen mért ütéseket kell a tábla alsó felületére, az odafagyott rész közelében, a víz nyomásával ellenkező irányban alkalmazni. Volt rá eset, hogy a rendelkezésre álló idő alatt egvátalán nem lehetett a zsilip odafagyását megszüntetni. így pl. 1909 febr. 5-én a magyar-diószeghi és kisgeszti zsilipeket katonasággal kellett felrobbantatni, mert befagyott állapotuk mellett azokat felnyitni nem lehetett s árvízveszedelmet okoztak.

Különálló szivattyútelepeknél a belszivattyú-zásra vonatkozó szabályok foganatosítandók elsősorban. Rendszerint meg van állapítva az a belvízmagasság, a melynél a szivattyúzást megindítani és beszüntetni kell. A szivattyútelepek kezelésére nézve a m. kir. földmívelésügyi miniszter által 92968/902. sz. a. kiadott tájékoztatóban részletes utasítások foglaltatnak.

Hazai viszonyaink mellett a belvízcsatorna-hálózat vize szivattyúzás közben gyakran „elszakadvagyis a csatornákon nem tud annyi víz a szivattyúhoz jutni, mint a mennyit az kiemel, s így időszakonkint a szivattyúnak nincs dolga. Mégis nem marad más hátra, mint azt ilyenkor

is állandóan fűtve tartani s a mint a víz a megfelelő magasságra ér, azonnal megindítani a szivattyúzást.

Ott, a hol a csőzsilip és szivattyútelep egyesítve van, ott az előbb a zsilipekre és szivattyú-telepekre külön elmondottakra együttesen kell tekintettel lenni.

Zsilipek és szivattyútelepek védőjének további sürgős teendője, hogy azokat a leggondosabb őrizet alá vétesse. A mint az árvédelem megkezdődik, szükséges minden ily műtárgyhoz 1—1 külön őrt állítani, kinek semmi egyéb teendője ne legyen, mint e műtárgy s közvetlen környezetének őrizete. Az áradás növekedtével az őrök száma is a szükségnek megfelelően szaporítandó.

82. Zsilipek árvédelme,

Zsilipek hullámverés ellen rendszerint nem igényelnek különös védelmet. Csak a környező töltéstest elhabolását kell megakadályozni.

. Meghágás ellen a zsilipek falazott részeit földes-zsákokkal, tábláit, kapuit deszkákkal emeljük.

Zsilipeknél árvizek alkalmával vagy magán n zsilipeken vagy a csatlakozó közvetlen környezetben keletkeznek bajok.

A zsilipkapuk (elzárószerkezetek) elzárásáról s felfekvési felületein keletkező csurgásokról fentebb már volt szó.

Magán a táblákon keletkező kisebb repedések, nyílások odahel vezeti deszkadarabokkal, kötélen

eléje eresztett földes-zsákokkal stb. könnyen elzárhatok. De, ha a tábla, vagy többnyílású zsilipeknél a táblák közti vezetőgerendák biztonsága kétségessé válik, akkor a baj megszüntetéséről haladéktalanul gondoskodni kell. Ez vagy a zsilip megerősítésével vagy a zsilipre ható víznyomás csökkentésével eszközölhető.

Kisebb zsilipek gyöngének bizonyult kapuit a mentett oldalról alkalmazott támasztógerendák kai és az árvizes oldalon elébe lebocsátott pallókkal rendesen sikerül megerősíteni.

'S-

=1

Vi

\>

fő

/V,\

■*r

96. ábra.

hjgy esetben fentebbi módon sikerült a zsilip el korhadt vezetőgerendáit megerősíteni.

Sokkal biztosabb azonban ily esetben a ka-

autì

púkra gyakorolt víznyomást csökkenteni, a ka-I ) ukát tehérméntesíteni.

Ha a zsilipen „kulisszák“ vannak, akkor semmi nehézségbe sem kerül abban egy második elzárást létesíteni és ezzel a gyönge kaput tehermentesíteni. Még tökéletesebben tehermentesítik a kapukat a már előbb ismertetett „belső nyomózsilipek“ és a később tárgyalandó körtöltések.

A vízépítés mai fejlettsége és biztos talajviszonyok mellett a zsilipek testén hajszálrepedéseken kívül más baj aligha támadhat, azok pedig, mígnem növekednek, veszedelmet nem jelentenek. Ha tehát a zsilip testében magában keletkezik valami baj, annak oka úgyszólván kizárólag csak az altalajban vagy a környező talajban rejlik.

A zsilip teste soha sincs úgy odanőve a környező talajhoz, hogy az érintkezési felületen imitt-amott valamelyes szivárgás ne támadhasson. Kismértékben ez nem is baj, de ha nagyobb mértékben jelentkezik, akkor abból csorgás és ennek folytatólagos növekedésével kimosás keletkezhetik.

Addig, míg ezek oldalvást vagy felülről keletkeznek, csak hagyján, de ha a töltés teste alatt támadnak és magukra hagyatnak, akkor a töltés teste végre is elveszti támaszát, egyenetlenül sü-lyed, repedezik. Utoljáira is a támadt repedéseken áttóduló víz, illetőleg a magával ragadt homok még jobban elősegíti az alámosást és a zsilip megrokkan, bedől.

air?

Az altalaj hiányosságaiból is keletkezhetnek, minden vízalámosás nélkül is, az egyenetlen meg-terhelésű zsiliptestnek egyenetlen siílyedése és annak folyományaképen a fent vázolt körülmények.

Legrosszabb a helyzet akkor, lia mind a két ok: a vízalámosás és az altalaj hiányos teherbíró képessége együttesen lép fel.

Mindezekből keletkező bajok veszélyességét növeli az, hogy a föld és a víz alá látni nem lehek s a bajok a föld mélvélien vagy a víz szine alatt lappangva növekedhetnek s nélia már csak nagyon is komoly stádiumban vehetők észre. Ezért oly fontos, hogy a zsilipek kisvizek idejében a leggondosabban megvizsgáltassanak, kijavíttassanak, árvíz alkalmával pedig a legéberebb őrizet alá helyeztessenek, mikről az előző §-okban már volt szó.

Ha árvízkor valamely zsilip biztonsága tekintetében a legcsekélyebb kételyünk is van, akkor haladéktalanul talajkémlést végezzünk. E célból a zsiliptesten kívül, mindkét oldalán, kémgödröket létesítsünk. Számuk a körülményektől függ. Ha lehet, mindkét oldalon 3—5-öt készítsünk. A viszonyok szerint azokat egyszerű ki-dúcolt gödrök alakjában, levert facsövek, Norton-kutak, 4 pallóból összerótt vályú stb. segélyével lehet előállítani. A csövek alsó vége átlyukasztott legyen, hogy a talaj vízszine beléjük bejuthasson. Leveretésiik alkalmával vigyázzunk, hogy a zsilip testét vagy alapját meg ne sértsük velük és

hogy a töltés árvédelmi biztonságát túlságos kiásással vagy fel bolygatással ne csökkentsük. Le-veretésük vagy lesül vesztésük után azokból a földet ki kell tisztogatni s azokban a vízszin ingadozását szabályszerű közökben meg kell figyelni.

Ha valamely zsilipnél árvízkor már bajok mutatkoznak, minek jelei a közvetlen környezetben keletkező átázások, esurgások, buzgárok, azok vizeinek zavarodása, sőt a töltés besüppedései, mindezek növekedő tendentiája, a kémlőlyukak-ban a természetes átázás! görbétől eltérő vízszi-nek, vagy azok gyors ingadozásai stb., akkor nem szabad bevárni azt, hogy e jelek rohamos növekedésnek induljanak, vagy hogy a zsilip teste is sülyedni, repedezni kezdjen, hanem haladéktalanul orvosláshoz kell fogni.

Csak a legritkább és különösen kedvező körülmények közt, kivételes esetben sikerül a kémlyukak segélyével felderített, kisebb alámosásokat azok elővigyázatos feltárása után, földeszsák stb.-vel betömni vagy a víz felőli oldalon alkal-ínazott szád falazás s lehetőleg száraz földnek, esetleg földeszsákoknak alkalmazásával elzárni. Elsőbb említettet a legtöbb esetben még megkisé relni sem lehet a baj növesztése nélkül.

Rendszerint a bajok csakis a zsilipre ható víznyomás megszüntetésével orvosolhatók. Ha nyomózsilipek vannak, akkor azok segélyével kell a zsilipet még inkább, sőt ha lehet, egészen tehermentesíteni a mentett oldalon lévő vízszin emelésével. Ha pedig nem volna nyomózsilip, vagy

azt még jobban megterhelni már nem lehetne, akkor haladéktalanul és a legnagyobb energiával körtöltés készítendő. A körtöltés lehetőleg az árvizes oldalon készüljön. Hogy a körtöltés egyszerűen földből, vagy pedig szádfalak közé ékelt földből épüljön-e, azt a viszonyok döntik el. Hz utóbbiak készítési módja a 73. §-ban van ismertetve.

63. & Szivattyútelepek árvédelme.

Olyan szivattyútelepek, melyek a töltéstől mesz-szire épültek s a belvizet a töltésen át emelik, árvédelemre alig vagy csak kivételes esetben szóróinak. Ezeknél csak arra kell ügyelni, hogy a töltés felett átvezető csatornák vízzárók legyenek, nehogy a töltéstestet a kifolyó víz átáztassa. Aászont olyan szivattyútelepek, melyek a töltés közelében vagy hozzá vannak építve és a belvizet az árvíz színe alatt szorítják át a töltésen, éppen úgy energikus árvédelmet igényelnek, mint a zsilipek. Sőt még fokozot-tabbat, mert a szivattyúzás folytán a belvíz időnkint nagy mélységre leszívatván, a vízszin- , különbözet ilyen helyen mindig nagyobb, mint egy egyszerű zsilipnél. Az ilyen szivattyútelepeknél a nehézséget még az is növeli, hogy a nyomócsövekben a víz még nagyobb nyomás alatt áll s lökéseknek is van kitéve.

A szivattyútelepek e két szélsőségei közt számtalan fokozat van. Alábbiakban a töltés közelében

14

Pick. Gátvédilens.

vagy töltéshez épült és az árvíz szilié alá helyezett nyomócsővel bíró szivatty útelepekről van szó.

Szivattyútelepek árvízvédelménél különösen nehezítő körülmény az, hogy a belvizek szivattyúzását csakis a legvégső szükség esetében szabad beszüntetni. Ez egész természetes! Az ártereknek nagy része a szivattyúzás beszüntetése után néhány nap alatt biztosan belvíz alá kerül és annak termése tönkre, megy. A védő tehát néha ama nehéz probléma elé van állítva, hogy vájjon a szivattyúzás beszüntetésével a védett árteret a belvizekkel elöntesse-e, azaz kisebb bár, de biztos kárt okozzon, avagy a szivattyúzás további folytatásával az árvíz betörését, vagyis az esetleges nagyobb kárt kockáztassa.

Csak ha a Lisznyai Damò Tihamér javasolta állandó körtöltés védi a szivattyútelepet, akkor lehet minden aggodalom nélkül még veszélyes körülmények közt is a legszélső lehetőségig erői- . tetni a szivattyúzást, mentsvárként rendelkezésre állván a körtöltés és annak zsilipé.

Az ily állandó körtöltésbe természetesen valamivel nagyobb nyílású, elzárható zsilip létesítendő, mint az eredeti töltésben, mert azon át a belvíznek a maga erejéből, a szivattyú segítsége nélkül kell átférnie.

Okszerűbb a vízfelőli oldalon létesíteni az állandó körtöltést. Ekkor ugyanis, ha a főtöltés szivattyútelepi zsilipje bajba kerül, azt a körtöltés lezárásával azonnal hozzáférhetővé lehet

tenni. Míg ha a körtöltés a szárazföldi oldalon létesül, akkor baj esetében a szivattyútelep az árvízben benne marad s az árvíz elmúltáig hozzá férhetetlen.

Szivattyútelepek árvédelme szintén főleg prae-ventìv. T. i. azokat kis vizek idejb alatt alaposan meg kell vizsgálni és minden legkisebb hibájukat haladéktalanul a leggondosabban ki kell javítani.

A szivattyútelepekre is áll az, a mi előbb a zsilipekre nézve mondatott. Hogy t. i. a vízépítés és gépészet mai fejlettsége mellett, biztos talajviszonyoknál, azokon hajszálrepedéseken kívül mások alig támadhatnak. Azok pedig — míg nem növekednek — nem veszedelmesek. Ha tehát a szivattyútelep építményében valamely baj keletkezik, annak oka úgyszólván kizárólag csak az al-• talajban rejlik. E tekintetben itt is állanak mindazok, mik előbb a zsilipek ár védelménél előadattak.

A mint szivattyútelep árvédelme folyamán a telep biztonsága tekintetében a legcsekélyebb kétely merül fel, azonnal taíajkémlést végeztessünk. Még pedig nemcsak a nyomócső mentén, hanem a szivattyúépület körül is. Egyébképen a zsilipek árvédelménél leírt módon kell eljárni.

Ha pedig a szivattyútelepek árvédelménél már bajok mutatkoznak, minek jelei a zsilipek árvédelménél már leírt jeleken kívül még a nyomócső külső vége felett jelentkező légbuborékok is le

li*

lietnek; akkor nein szabad pillanatig sem této^ vázni, hanem haladéktalanul orvosláshoz kell fogni.

Árvédelem alatt a legritkább kivételes esetben lehet még csak szó is arról, hogy a baj oka, annak elővigyázatos falkutatása után, megszüli tettessék. Ezt sok estben nem lehet a baj növelése nélkül megtenni. Ott azonban, ahol a lehetőség erre megvan, e megoldást is meg kell kísérelni a kellő elővigyázat mellett. Rendszerint a védelem, az orvoslás csakis a víznyomás megszüntetéséből állhat.

Ha a szivattyútelep körül már eleve el van készítve ez esetre a körtöltés, akkor, ha a bajok már jelentkeznek is, a belvizek szivattyúzását folytatva, csak arról kell gondoskodni, hogy a baj beállta esetében a körtöltés zsilipé azonnal bezárható, a szivattyú működése pedig szükség estében azonnal beszüntethető legyen.

De ott, ahol az ily körtöltések nem állanak már készen, ott haladéktalanul és a legnagyobb energiával hozzá kell fogni azok létesítéséhez. Lehetőleg az árvizes oldalon emeltessenek.

Gondoskodni kell arról, hogy a belvizek az árvíz alatt hevenyészett ilyen körtöltés elkészülte után is a végső lehetőségig szivattyúzhatok legyenek. E végett legcélszerűbb a körtöltésbe valamely könnyen elzárható csövet vagy nyílást beleilleszteni. Az árvédelem alatt az árvizes oldalon emelt körtöltésnél ez könnyen létesíthető,

mert a nyílást vagy csövet az árvíz sziliében lehet elhelyezni, hol nem ütközik különös nehézségbe létesítése. De az árvédelem alatt a mentett oldalon emelt körtöltésnél ez a legritkább kivételes esetben létesíthető, mert ez esetben a nyílást a belvízcsatorna fenekén kell elhelyezni, mi az árvíz folyamán rendszerint kivihetetlen. Ez az egyik oka annak, hogy a körtöltés — hacsak lehetséges — az árvizes oldalon emeltessék.

Hogy a körtöltés minő anyagból és minő módon készüljön, arra nézve lásd a zsilipek árvédelménél előadottakat.

64. §. Csőzsilipes szivattyútelepek árvédelme.

Olyan szivattyútelepeknél, melyeknél a mélyen elhelyezett csőzsilip egyúttal nyomócső is, mindazok a tekintetek és bajok, melyek az előbbi §-okban a zsilipek és szivattyútelepek bajaira kiilön-külön előadattak, együttesen és pedig fokozott mértékben fordulnak elő és veendők figyelembe. Azok védelmére nézve tehát az előbbi két §-ban előadottak mind és pedig fokozottan, érvényben vannak.

65. §. Megrongált töltésburkolatok védelme.

A gátvédelem terén előfordultak olyan esetek is, a hol a burkolt töltések kerültek veszélybe és pedig kétféle okból, ú. m. vagy a burkolatokat a hullámverések kikezdették és a burkolattal együtt az egész töltés fennállását veszélyeztették vagy magában a töltés testében állottak elő üregek, csuszamlások, melyek miatt egyúttal a burkolatok is megtámadtattak fennállásukban.

Ha a burkolatok kikezdetnek a hullámverések által, a rendes töltésvédelmi munkálatok alig foganatosíthatók, mert a burkolatokra a szokásos védelmi anyagot és megerősítési módot alkalmazni nem lehetséges. Ily esetekben a hullámverés elleni védelemnek olyan módjait kell foganatba venni, melyeknél nem szükséges a töltés testébe karókat beverni. Ilyen védekezési módok a 22—25. §§-okban tárgyaltattak.

Ha a töltés testének belseje tám adtatott meg, úgy, hogy abban csuszamlások, kiüregelések fordulnak elő, az esetben a baj mái sokkal komolyabb természetű. Ily esetekben is csak ama védekezési módozatokat alkalmazhatjuk, melyeknél a töltés burkolt rézsűjébe karókat, czölöpöket stb. leverni nem szükséges. Ilyen eset nagy mértékben lépett fel pl. a Körös-tisza-marosi társulat ú. n. Szívdgyi székes talajból épült töltéseinél, hol a védekezést olyképpen végezték, hogy a burkolat elé rendszeres szádfalat vertek és a burkolat és szádfal közti tért jó földdel tömték ki. Ily-képpen a töltések teste a szivárgó vizektől megszabadult, és ezzel együtt a pépszerű székes anyagnak a töltésből való kifolyása is megszűnt, szóval, a töltés meg volt tartható.

ai»

e) A gátszakadás körüli eljárás.

6H. §. A gátszakadásokról.*)

Gátszakadások következtében nemcsak terményekben, épületekben, építményekben és állatállományban, hanem esetleg emberéletben is kiszá-míthatlan károk keletkezhetnek. Mindezeken felül átszakadás folytán a gátnak mindkét oldalára kerülő árvíz a gátat rendszerint annyira elha-bolja, hogy annak helyreállítása a legnagyobb áldozatot igényli. Eme okok miatt gátszakadások elleni védekezésnél rendszerint a legnagyobb költekezés, éjjel-nappali szakadatlan munka s a legnagyobb erőmegfeszítés is indokolt.

Gátszakadás általában előállhat:

a)    magának a gát testének meghágás, elhabo-lás, féreglyuk vagy átázás folytán való áttörése;

b)    a gát alapjául szolgáló természetes talajnak aláüregelése: talajtörés;

c)    a gát testében épült zsilipek vagy egyéb m íí építmények alámosása, megkerülése vagy egyébnemű sérülése következtében.

A gátszakadásoknak túlnyomó része az első csoport alá tartozik.

Azonban nem tartoznak a ritkaságok közé a második csoport alá sorozható gátszakadások sem, melyek a gát alapjául szolgáló természetes talajnak silány minőségéből erednek. Ilyenek pl. a tőzeges, televényes ,vagy féreglyukakkal átszőtt és sivár homoktalajok. Ily tala-

*) Lásd 0. V. J. 1788/908. sz. rendeletéi. .

jók nagy kiterjedésben fordulnak elő a Duna völgyében, nevezetesen a felső- és alsó-csallóközi, a szigetközi, a panesovakubini társulatok területén. Ezen okból származott az alsó-csallóközi társulat területén 1897-ben a léli, 1899-ben a csicsói, a béllyei uradalom területén, 1897-ben a böki, a pancsova-kubini társulatok területén, 1888 és 1897-ben Rubin, illetőleg Sándoregvháza községeknél a szakadás. Ezen altalajokat az a tulajdonság jellemzi, hogy árvíz alkalmával a töltések mögött a mentett területen gyakran 80—100 m távolságra is kisebb-nagÿobb buzgárok támadnak.

A harmadik csoportba sorolt gátszakadások közé tartozik a kis tiszai zsilipnek 1887 junius 1. történt bedőlése, a bajai Ferencz-csatorna-zsilip-nek 1899. évi beszakadása, a rezsőházi (rudolfs-gnadi) zsilipnek 1907 május 25-iki betörése.

A gátszakadásoknak még két külön nemét kell kiemelnünk. Az egyik az ű. n. alvó gátakon, a második a szorítógátakkal kapcsolatban szokott előállani.

Ha valamely főgát előtt kisebb méretű, ú. n. nyári gátak épülnek, melyek a főgáttól a kisebb árvizeket elzárják, ezáltal a főgátak állapota annál inkább rosszabbodik, minél ritkábban jut azok mellé az árvíz, amennyiben ily gátakban a különféle férgek állandóan tenyésznek.

A nyári gát megliágása vagy elszakítása esetén az ily alvó főgátak a veszélynek oly roham o-*an vannak kitéve, hogy nem ritkán néhány

ai?

órára reá maguk is átszakadnak, mint ez pl. a Heves-szolnok-jász vidéki társulat árterében 1888-ban Sarudnál és a Rábaszabályozó-társulatnál 1899-ben Pinvédnél történt.

Az alvó gátak tehát a védelmi vonalakból lehetőleg kiküszöbölendők, vagy amennyiben ez nem volna lehetséges, a főgátak burkolatokkal, nagyobb méretekkel stb. olykép erősítendők és védendők meg, hogy a nyári gát átszakadása esetén is a főgátak a biztonságnak legalább is azzal a fokával bírjanak, mint a folyómenti gátak. A szegedi körtöltésnek, mint alvó töltésnek kőburkolattal való ellátását a. vízügyi műszaki kis-tanács egyhangúlag szükségesnek mondotta ki.

A m. kir. Országos Vízépítési Igazgatóság kis-tanácsa 1908 febr. 27-iki, a nyári gátakra vonatkozó tanácskozásában a többek közt azt is kimondta, hogy a nyári gátak olykép tervezendők, hogy magasabb árvíznél a védett terület elárasztása a szükséges számban épített egyszerű be-eresztők útján történhessék, nehogy a véd töltés egyszerre, legyen rohamos támadásnak kitéve. A leeresztek építésére abból az okból is van szükség, hogy azokkal az árvíz elmúltával a víz a nyári gátak elvágása nélkül leereszthető legyen.

A kettős gátszakadás másik faja a szorító gátak átszakadása esetén szokott előállani. A szorítógátak ugyanis a főgátak mögött meghatározott vízoszlopot tartanak. Ha eme vízoszlop a szorítógátnak hirtelen átszakadása következtében rohamosan csökken, magára a főgátra oly 21t nyomás nehézkedhet, vagy azon, vagy alatta oly rohamos szivárgás vagy átfolyás keletkezhetik, hogy a főgát annak nem képes ellenállani és a szorítógát szakadását, mint okozati összefüggés, a főgátnak átszakadása követi. Az olasz az ilyest „7lotto di consenso“, együttes szakadásnak nevezi.

Tehát az alvó gátaknál és a szorítógátas töltéseknél az elővigyázatnak és védelmi intézkedéseknek sokkal nagyobb mértéke alkalmazandó, mint a többi normális viszonyok között levő töltéseknél.

vo-

Az utóbbi években bekövetkezett gátszakadások vizsgálata arra az eredményre vezetett, hogy azok, alig egy-két kivétellel, nem a védelem vezetőjének jelenlétében állottak elő. Ebből, mivel a vezető mindenütt jelen nem lehet, önként következik, hogy a védelemmel foglalkozó alsóbbrendű személyzet éberségétől és rátermettségétől mily sok függ és mily nagy*gondot kell fordítani annak a kiképzésére és mily szoros fegyelmet kell tartani az intézkedések helyes és pontos keresztülvitelében: hogy a fejüket a bajban se szítsék el.

Míg a gátszakadás méretei nagy arányokat nem érnek el: lélekjelenlét, erély, gyorsaság és kellő anyagkészlet a helyzet uraivá tehetnek.

Már az is nagy előny a legtöbb esetben, ha az átszakadás nem nagyobbul, és az elárasztott területen az árvíz emelkedését mérsékelni lehet.

A gátszakadás elfogása a legnehezebb fbiada

21 §

tok egyike, mert a nagy zvillogással áttörő ár általános rémületet szokott előidézni, és a megrémült munkások többnyire szétfutnak. Az általános megrémülés ideje alatt pedig a betörő víz mindegyre nagyobb tömegeket szakít le a gát testéből, úgy hogy későbben sokszor már nem is lehet a szakadást elzárni. Pedig az első órákban a helyzet többnyire nem oly kétségbeejtő, mint azt a megrémült tömeg gondolja. Ugyanis a betörő víz, hacsak nem talajtörés vagy zsilipbeszakadásból származik a baj, a legtöbb esetben csak a gát felső, lazább részét töri át, míg alul szilárd át nem ázott anyag található, mely csak lassanként enged a beömlő víz romboló hatásának. Ilyen eset volt az 1881. évi árvíz alkalmával is a Szen-tes-Mindszent közötti gátvonal egy nagyobb szakaszán, hol a gát laza, akkortájban épült részét a víz elhabolta és áttörte, de a jelen volt katonaság segélyével, az alsóbb szilárd gáttesten az átömlés karózás és dudvázás segélyével rövid időn elzáratott.

A katonai erő alkalmazásának sikere: a vezetők képzettségén kívül a fegyelmezettségben, a nem tétovázásban, erélyben és kitartásban rejlik. Mindezek a szükséges tulajdonságok az úgynevezett „közerődben föl nem találhatók. Azért a gátszakadás elzárásánál közerőre soha ne támaszkodjunk, mert bizonyosan meg fogunk csalódni, hanem elejétől kezdve — amennyire csak lehet — fizetett munkásokkal dolgoztassunk. De gondoskodjunk egy bon arról is, hogy a munka-

sok időnkint föl váltassanak, és a munka szakadatlanul — még éjjel is — folyjon.

A gátszakadások elfogásával, ha a keletkezés perczeiben nem sikerült annak tovaterjedését megakadályozni, sokszor nem értek el nagyobb eredményt, mert a szakadás elzárása akkorra következett be, mikor a külső és belső vízszinki-egyenlítés vagy az árvíz apadása következtébeij a vészéi y már úgyis megszűnt. Ennek oka nem abban van, mintha a mérnöki tudomány és tapasztalat sokkal nehezebb körülmények között is az elemeken diadalt nem aratott volna és folyton nem aratna, hanem abban, hogy a szükség helyén és idejében hiányoznak hozzá azok az eszközök, melyek a rendelkezésre álló idő rövidsége mellett a czélt elérhetővé teszik.

A folyószabályozások terén jóformán nap-nap után zárunk el mellékágakat, sőt a főfolyást is eltereljük eredeti irányából minden nagyobb nehézségek vagy veszély nélkül, mert az összes szükséges anyagok és eszközök a kellő időben és . kellő mennyiségben rendelkezésünkre állanak. .

A gátszakadások elfoghatásának legnagyobb nehézségei tehát abban vannak, hogy a szükséges anyagokat és eszközöket a kellő időben és meny-nyiségben nem vagyunk képesek a helvszinre teremteni. Egyrészt mert azok vagy hiányoznak, vagy ha megvannak is, az adott viszonyok között azokkal nem tudunk a szakadáshoz hozzáférni. A szükséges anyagot, követ, rozsét é. i. t. leggyorsabban hajóval lehetne a helvszinre szállítani.

De ha a töltésszakadás nem közvetlen a folyó partján, annak nyílt részén áll elő, hanem a meder és töltések között füzesek terülnek el, akkor nagyobb hajókkal a szakadáshoz nem jutván, csónakokra kell az anyagot átrakni. Ezzel az egész elzárás sikeressége már kétségessé, sőt a legtöbb esetben lehetetlenné válik. Szekereken pedig azt a rengeteg anyagot, mi egy nagyobb gátszakadás elfogására szükséges, rövid idő alatt szállítani annál kevésbbé lehetséges, mert a csonka töltésen a közlekedés rendkívül meg van nehezítve.

67. $. Legelső teendők a gátszakadásnál.

Gátszakadás esetén a felettes hatóságok és az érdekelt lakóhelyek értesítésén kívül mindenekelőtt gyorsan át kell tekinteni a helyzetet, számba venni a körülményeket és azt, hogy milyen és mennyi anyag áll rendelkezésre, mennyi szükséges abból az elfogáshoz és hogyan lehet azt a legrövidebb idő alatt a szakadás helyére szállítani? Ezek alapján rögtön határozni kell a fölött, hogy érdemes-e gátszakadás elzárására költeni, vagy sem?

Nem érdemes a gátszakadás elzárására költeni:

a)    Ha az elzárással megmentendő terület, illetőleg ha az elhárítandó kár értéke kisebb, mint az elzárás költsége.

b)    Ha rövid idő alatt a vízállásnak oly apadása várható, a melynek következtében vagy

magától megszűnik az átömlés, vagy az elzárás munkája annyira megkönnyebbül, hogy később gazdaságosabban remélhető a gátszakadás elzárása.

c)    Ha biztosan előrelátható, hogy az elzárás nem fog sikerülni. De csak az esetben mondjunk le az elzárás megkísérléséről, ha egyáltalában lehetetlen az elzárás.

d)    Ha a szükséges anyagnak megszerzésére és a szakadáshoz való szállításra számítani nem lehet, akkor kár a szakadás elfogását erőltetni és inkább a katasztrófából folyó további intézkedésekre kell a még rendelkezésre álló erőt és eszközöket fordítani.

Ellenben a gátszakadás elzárása azonnal munkába veendő:

a)    Ha az elárasztás által okozható károk nagyobbak, mint az elzárás költsége.

b)    Ha időnyerésre van szükségünk, vagy' abból a czélból, hogy az ártérben lakó emberek menekülhessenek és becsesebb holmijukat megmenthessék, vagy azért, hogy az elárasztást szőkébb területre lehessen szorítani az arra alkalmas magaslatokon rögtön emelendő nyűi gátak készítésével, vagy pedig más egyéb oly okokból, a melyek kívánatossá teszik, hogy a teljes elárasztás minél lassabban történjék és minél későbbre odáztassék.

c)    Ha még huzamos ideig magas vízállás várható, és ezért sokáig tartó, még magasabb beörn-léstőí lehet tartani.

âsn

d) Ha bármily csekély reménységünk van hozzá, hogy az elzárás sikerülni fog.

A másik legsürgősebb teendő gátszakadások körül a szakadás továbbterjedésének meggátlása. Erre feltétlenül szükség van, akár a szakadás elfogása, akár elhagyása mellett döntöttünk. Szükség van erre nemcsak azért, hogy ezzel a nyílás rohamos növekedésének gátat vessünk és így az elárasztás rohamosságát csökkentsük; de azért is, hogy a töltés testéből minél többet megmentsünk.

A gát rendszerint pm szakad át egyszerre. Igen sok esetben, ha a gáton a víz át is csap, nem mossa el a gátat. A féregi yuk okozta erős csurgás következtében bizonyos idő múlva a gát berogyik ugyan, a víz áttör a gáton, de az árvíz a gátnak ép magján mintegy bukógáton ömlik át és a gátnak nagyobb része a víz szaggató és elmosó erejének jó ideig ellenáll.

Ha tehát a gát a víz átömlése és féreglyuk okozta csurgás következtében szakad át, az esetben a szakadás terjedését könnyebben megakadályozhatjuk, sőt esetleg a gátszakadást is elfoghatjuk.    ,    ,

Veszélyesebb a helyzet, ha tal aj törés folytán az egész gát egyszerre és pedig rendszerint nagyobb hosszúságban szakad át. Ugyanilyen veszélyes gátszakadás keletkezik akkor is, ha a töltésnek egész tömege átázik és megcsúszik.

A gátszakadás elzárásánál elsősorban tisztába kell jönnünk, hogy mi okozta a gátszakadást és

hogy mennyi anyaggal és mennyi munkaerővel tudjuk legrövidebb idő alatt a szakadást elzárni.

Seholsem okoz olyan helyrehozhatatlan kárt a tétovázás és a késel kedés, mint éppen a gátszakadás elzárásánál. Ami kezdetben még köny-nyen végrehajtható munka lett volna, később igen nehézzé válik.

A gátszakadás elfogására, úgy mint általán a mederelzárásokra a legjobb anyag ugyan a kő, azonban a legritkább esetekben áll a kellő meny-nyiségben rendelkezésünkre. A legkönnyebben beszerezhető anyag pedig a földdel töltött zsák, a melynek a kellő mennyiségben való beszerzése és a helyszínére való szállítása a legkevesebb nehézségbe ütközik. Azért rendes körülmények között a gátszakadás elzárását a legbiztosabban erre alapíthatjuk.

A gátszakadás elzárására szükséges anyag tekintetében bizonyos előnyben vannak az oly társulatok, a melyek a hullámverések ellen rőzse-lápokkal vagy hasonló testekkel védekeznek, mert ezek az elsülvesztésre minden hosszabb munka nélkül felhasználhatók.

68. §. A gátszakadásokból kifolyólag az ártérben és a védelmi vonalokon teendő intézkedések.*)

Az adott körülményekhez képest akár a mellett döntöttünk, hogy a gátszakadás elzárását megkísértjük, akár- akként, hogy azzal felhagyunk, az

árvédőnek feladata ezzel még korántsem ért véget. Sőt ellenkezőleg, sokkal fokozottabb, terhesebb feladat vár reá ja, mint a normális gátvé-delem mellett.

Mindenek előtt a gátvédelmet az egész vonalon lankadatlan kitartással kell továbbra is folytatni, mert különben egy szakadás helyett a szakadásoknak egész sorozata következhetik be.

Sőt nem ritkán áll elő az eset, hogy a töltéseket hátulról is meg kell védelmezni, nehogy a betóduló vizektől származó hullámcsapások a töltés testét egészen elhabolják, megsemmisítsék.

Ha a helyi munkások töltésszakadások esetén a munkától megszöknének és így a kellő számú megbízható munkással nem rendelkezünk, katonai munkás-csapatokat is vehetünk a védelem folytatásához igénybe.

Ha a töltések védelméről gondoskodtunk, további teendőnk: vájjon lehet-e a kitört árvizet lokalizálni, mely irányban az árvédelmi nyilvántartással kapcsolatosan tett tanulmányok alapján járunk el.

Az élet- és vagyonbiztonságról gondoskodni ugyan nem a gátvédő, hanem a hatóság feladata, de mivel ő rendelkezik legnagyobbrészt azokkal az adatokkal, melyek egyes községek, puszták és

i. t. magassági helyzetére vonatkoznak és ő Ítélheti meg legkönnyebben és legbiztosabban, mely területek kerülnek és körülbelül inennyi idő alatt elárasztás alá, azért az ide vonatkozó tájékoztatást is neki kell megadnia.

1«

Méh. Hátvédei#».

E tekintetben a katasztrófa első behatása alatt óriási rémület szokott lábra kapni és sok fejnél-küli intézkedésnek válik szülő okává. A gátszakadásoknál beálló árhullám terjedése, igen kis öblözetektől és oly községektől eltekintve, melyek jóformán a szakadás torkában fekiisznek, nem oly rohamos, hogy az élet- és vagyonmentés kellő nyugodt vezetés mellett végrehajtható ne legyen. Annál inkább, mert a községek rendszerint magasabb terepen épültek. Miért is a fő figyelem arra fordítandó, hogy elsősorban mely községek és puszták vannak veszélyeztetve és mily utat fog az áradás követni és mennyi idő alatt érkezhet az egyes távolabbi pontokhoz. E tekintetben elsősorban a rétegtervből, katonai térképekből, esetleg a múltból meríthetjük a legmegbízhatóbb adatokat. Ezért is a gátszakadások helyi tanulmánya és az eredményeknek egybefoglalása, sőt lehetőleg az elöntést idő szerint való térképi előtiintetése minden körülmények között már előzetesen elvégzendő. Az úgy a gátvédőnek, mint a hatóságnak adandó alkalommal eléggé meg nem becsülhető tájékozást és segítséget nyújt.

Amint a betört árvíz útjában ismét a töltésekhez érkezik, gondoskodnunk kell arról, hogy az a mederbe visszabocsátható legyen. Ezért jóele ve meg kell tenni az intézkedéseket, hogy a töltések a kellő pontokon átvágassanak, mert különben előfordulhat, hogy az elárasztott területen a víz magasabbra emelkedik, mint ugyanott a folyónak vízállása. Czélszeríínek véljük a földmívelésügyi

te

miniszter 1897. évi 12642. sz. valamennyi vármegye és törvényhatósági joggal felruházott város közönségéhez intézett körrendeletéből a gátszakadásokra vonatkozó részt szó szerint közölni:

„Hasonlóképen — feltéve, hogy miniszteri biztos nem küldetett ki — teljesen önállóan és anélkül, hogy abba a közigazgatási hatóságok rendelkezőiéig beavatkozhatnának, hajtják végre az ármentesítő és vízszabályozó társulatok, a kezelésük alatt álló védtöltéseken előállott szakadások vagy átömlések elfogására szükséges munkálatokat és intézik az árterületükre betört árvíz szétterülésének megakadályozására a belső védvonalakon általuk folyamatba tett védekezést is. Ez esetekben azonban természetesen a hatóságok feladata az esetleg — a társulati műveletek da-ezára is — veszélyeztetett községi belterületek védelméről a viszonyokhoz mért legalkalmasabb módon, úgyszintén az élet- és vagyonmentésről is gondoskodni.

Az árterületekre betört árvíznek az ármederre való visszabocsátása iránt teendő intézkedések elsősorban szintén a társulatok feladata körébe tartozók. A mennyiben azonban a társulatok e feladatuknak eleget nem tennének, vagy intézkedéseik ellen az érdekeltek részéről felszólamlások történnének, a betódult vizeknek az ármederbe való visszabocsátása iránt szükséges intézkedések az 1885. évi XXIII. t.-cz. 154. §-a értelmében a területileg illetékes alispán (polgármester) által teendők meg.“

a*

tek

A zsilipek kinyitása magában véve ugyanis még nem elégséges nagyobb szakadások vizeinek levezetésére. De egyes esetekben veszélyes is lehet nagy vízszinkíilönbözet mellett a zsilipen vizet átereszteni.

A töltések átvágását azonban a lehető legnagyobb gonddal és olyképpen kell végeznünk, hogy esetleges vízáradásnál azok ismét eltömhetők legyenek, mert különben ugyanezen az úton a terület egy második elárasztásnak lehet kitéve. Miért is a kiemelt föld ott oldalt tározandó és kellő mennyiségű védanyag és védőszer készletben tartandó és egyáltalán a kivágások állandó őrizet alatt legyenek, míg az iszapos laza anyag és az esetleg sérült szomszédos töltésrészek eltávolítása után erős sulykolással kiváló gonddal ismét be nem temetnek.

A betört víznek levezetéséről nem csupán a töltések átvágásával és a zsilipek esetleges kinyitásával kell gondoskodnunk, hanem figyelmünk arra is terjedjen ki, hogy a belvízlevezető árkok, azok töltései, az árteret átszelő utak és vasutak töltései és átereszei a lefolyás tekintetében zavarokat ne idézzenek elő.

Végül az elöntött területek térképileg is feltiin-tetendők az 1 : 75,000-es katonai térképen, melyek az összes szükséges adatokkal felszerelve az illetékes folyam- vagy kultúrmérnöki hivatal útján az Országos Vízépítési Igazgatóságnak megküldendők.

assi

ßö. §. A gátszakadás továbbterjedésének megakadályozása.

Ha megállapítottuk, hogy a gátszakadás elzárása szükséges, azonnal hozzá kell fogni a munkához és azt lankadatlan erélylyel folytatni az elzárás teljes sikerültéig.

A gátszakadás elzárása két részből áll, úgymint:

a gátszakadás továbbterjedésének megakadályozásából,

és szorosabb értelemben vett elzárásból.

Amíg a szakadás elzárásához szükséges anyagok a helyszínére szállíttatnak és amíg a szaka dás elzárásának munkáját tényleg megkezdhet jiik, addig is azon kell lennünk, hogy a szakadás ne nagyobbodjék. Minél nagyobb lesz az, annál nehezebb és költségesebb az elzárása is és annál hirtelenebb és nagyobbfokú az elárasztás.

A szakadás kibővülése, megnagyobbodása két irányban történhetik, úgymint: szélességben és mélységben. E két irányban kell tehát a szakadás továbbfejlődését megakadályoznunk.

A szakadás kiszélesedésének megakadályozása abban áll, hogy a szakadás szélét megfelelő művekkel oly szilárddá tesszük, hogy képes legyen a szélesség továbbfejlődésének ellenállni.

Ezt pedig az alább következő módokon érhetjük el:

a) Midőn a gátanyag oly kemény, avagy midőn az átömlő víz sebessége oly csekély, hogy a

szakadás gyors mélyedésétől nem lehet tartani, akkor közönséges 2 m hosszú és 16 cm vastagságú a a karókat verünk le a szakadás mindkét szélén lehető mélyen, egymástól 30—40 cm távolságra. Azután a karók mögé elsőbben b b rozsét, e mögé pedig c c szalmát, sást vagy akármi más dudvát gyömöszölünk, hogy velők a gáttestet szorosan befedjük és a földrészek kimosását meg akadályozzuk. (97—98. ábrák.)

r'Slüsill

wirnm v.m

mm

97. ábra.

Kisebb szakadásnál karók helyett 3—4 m hosszú hegyezett pallókat is alakalmazhatunk. A szádfal mögötti üreg természetesen szalmával és földdel jól kitöltendő.

a-

b) Ha a gátanyag laza, avagy ha az átömlő víz sebessége oly nagy, hogy a szakadás gyors mélyedésétől kell tartanunk, akkor a közönséges k

róknál nagyobbakat kell rögtön használnunk, még pedig olv hosszúnkat, hogy végeik mélyebbre hatoljanak a gát testébe, mint a mily mélységre a szakadás feneke várhatólag lemé-lyedhet.

Ily esetekben a helyi körülményektől függ, hogy mily hosszú karókat vagy cölöpöket alkalmazzunk.

Pii

wHHSI

98. ábra.

A czölöpök méretei következők lehetnek:

2 méter hosszúnál mintegy .... 12/16 cm

. . 14/18 „

. . 16/20

77

77

77

77

77

77

77-

77

77

yy

yy

yy

CO O

to to

yy

és így tovább.

A czölöpök ellenállóképességét nagyban emeli, lia azok egy, vagy két sor foglalógerendával összefoglaltatnak és a gát szilárd testébe bekapcsoltatnak. (99. ábra.)

Figyelmeztetés, a) A gátszakadás mindkét szélén lehetőleg egyidőben kezdjük meg a kiszélesedés elleni karózást, vagy czölöpözést.

b)    Miután a rohanó árban nagyon nehéz a karókat s czölöpöket beállítani, és könnyen elsodortatnak, a czölöpöket a befolyási oldal (a folyó medre) felől kezdjük leverni ott, a hol a vízszin bukása csak kezdődik s így ereje még nincs. Azután ennek enyhelyében s védelme alatt a következő czölöpöket közvetlenül hozzá támaszjuk, vagy legalább is nagyon közel állítjuk* melléje.

c)    A czölöpsor mögött támadó üreget rőzsével, szalmával, mindenféle gazzal és földdel jól kitöltjük és megtapossuk, hogy a gát teste védve legyen a kimosástól.

! j f \\\:í

'WÊÊk

Üli

li

üli

99. ábra.

cl) A czölöpök sokkal jobban bírnak ellenállani a rohanó víz erejének, ha foglalógerendákkal összefoglaljuk és az ép gáttestbe bekötjük.

ej A czölöpözést és dudvázást odáig folytassuk, hogy a víz a czölöpök háta mögé ne kerülhessen.

f) A czölöpök szilárd állását folytonos figye-

lemmel kisérjük és ha meglazulnak, mélyebbre verjük.

g)    Arról is kell gondoskodnunk, hogy a szakadás széleiben levert karózás, vagy czölöpözés alá ne mosassék. (Lásd hátrább.)

h)    Ha azt látjuk, hogy a gát csak kis mértékben képes ellenállani és a levert czölöpök rövid időn ki fbgnak mosatni, akkor az első czölöpsor mögött egy második czölöpsort is tanácsos leverni, melynek kidudvázása csak azután történik, mikor az első czölöpsort a víz már kivetette és a gátomlás következtében a második czölöpsor mögött hézag keletkezik.

i)    Tartsuk jól szemünk előtt, hogy a gátszakadás szélesedésének megakadályozásánál nem szabad késedelmeskedni. Mert a gáttesten támadott rés gyorsan szokott növekedni és később nagyobb mennyiségű anyagra és nagyobb czölöpökre le-end szükségünk, mint lett volna keskenyebb nyi-lásnál.

k) A kiszélesedés elleni biztosítást csak az esetben hagyhatjuk el, ha a szakadás elzárásának oly módját vesszük azonnal munkába, a mely a szakadás két szélétől kiindulva, egyúttal megakadályozza a továbbszélesedést is.

A gátszakadás kimélyedésének megakadályozása szintén nagyon szükséges, mert a gátszakadás elzárása sokkal könnyebb az oly esetekben, midőn a szakadás mélysége állandó marad. Sőt a nélkül majdnem lehetetlen.

Ez azonban a legnehezebb föladatok egyike,

mert a nagy sebességgel rohanó víz a követ, földes zsákot, földes kast s bármit dobjunk beléje — ha nem elég súlyos — mindent magával ragad. A szakadásba dobott és abban a fenékre sülyedt súlyos anyag tehát vagy már önmagában oly súlyos legyen, hogy azt a rohanó víz magával ne ragadhassa, vagy pedig ne bízassék egyedül a fenéken előálló súrlódásra és össze legyen még kötve valamely szilárd tárgygyal is, például a közelben létező élő fákkal, vagy magával a gáttest még épen álló részével.

A szakadás széleibe vert ezölöpözés lábát, illetőleg a szakadás fenekének azt a részét, mely közvetetlenül a ezölöpözés lába mellett fekszik, következőképen biztosíthatjuk az alámosás ellen:

1.    Földdel, téglával vagy kővel töltött rőzse-hengerekkel, mely, ha csak lehet, oly hosszú legyen, hogy egy darabban körülfoghassa a megóvandó ezölöpözés lábát. Az így készült rőzse-hengert a ezölöpözés tetején végignyujtjuk, elejére egy elegendő hosszú kötelet kötünk és azután lehengerítjük a rohanó vízbe. Végül pedig az elejére kötött kötélnél fogva a gáttest felső ép oldalába kikötjük. A rőzsehenger vastagsága legalább is 60 cm legyen. Ha egy henger nem képes az alámosást megakadályozni, utána bocsátjuk a 2, 3-ik hengert is mindaddig, míg a czél el nincs érve.

2.    A ezölöpözés alámosását kötélre kötött és földdel töltött zsákok vízbe eresztésével is meg lehet kisérteni. Ez gyorsabban halad, mint a rő-

2«ë

zsehenger készítése és ha van elegendő zsákunk, könnyebben megvédhetjük velük a czölöpözés lábát az aláinosás ellen. Egymásután annyi töltött zsákot bocsátunk a ozölöpök lábához, a mennyi szükséges annak teljes befedéséhez. Miután a zsákok kötélre vannak kötve, azokat a víz magával nem ragadhatja, hanem lent maradnak a szakadás fenekén a czölöpök lábánál. Nem szükséges mindegyik zsákot külön kötélre kötni, hanem lehet egy hosszú kötélre több zsákot egymás mellé fűzni és mint valami füzért a czölöpözés lábához lebocsátani. Ily füzér leeresztését annyiszor ismételjük, a hány füzérsorra szükség van.

3. Mikor a gátszakadás közelében elegendő mennyiségű rozsé áll rendelkezésre, elegendő kiterjedésű rőzselápnak víz alá sülyesztésével is meg lehet kísérlem azt, hogy a szakadás feneke kimélyedés ellen biztosíttassék. Ily esetben a szakadás fölötti csendes folyású vízben lehető gyorsan készítsünk egy 50—80 cm. vastagságú rőzse-lápot oly szélességben és hosszúságban, hogy a szakadásba leeresztve, azt egészen befedje. A rőzseláp elkészülte után kötelek segélyével a lápot lassan a szakadásba eresztjük, azután minél több ladikról minél több zsákkal megkezdjük a láp lesülyesztését olyképen, hogy elsőbben a láp vízfolyás szerint felső szélére dobáljuk a töltött zsákokat mindaddig, míg a láp felső széle víz alá nem merül. Ezután már a víz is segít a lápot a szakadás fenekére elnyomni. De ezt a földes zsákoknak folytonos reá dobálásával is segítsük elő.

4. Ha van a közelben e ezélra föláldozható hajó vagy dereglye és nagy érték megmentéséről van szó, akkor elsülyesztett hajóval, vagy dereglyével is meg lehet kisérleni a szakadás fenekének elmosás elleni biztosítását. De a következőkre kell ügyelni különösen.

A dereglye teste, ha csak lehetséges, nagyobb legyen, mint az elzárandó szakadás szélessége, mert különben a mellette maradó fedetlen hézagon még nagyobb erővel rohan át a víz és még * inkább alámossa a szakadás fenekét és fedetlenül maradt oldalait.

Ha egy dereglye nem elegendő, akkor két dereglyét is sülyeszthetünk el, de a mennyire lehet egyszerre és úgy, hogy a dereglyék jó szorosan megfeküdjék a szakadás két oldalát és inkább közöttük maradjon egy csekélyebb hézag, a mit utólag könnyebb lesz eldugni, mintha az a hézag a szakadás szélén maradna.

A dereglve-sülyesztésnél is főgondunknak arra ketl lenni, hogy a dereglye azon a helyen sülyed-jen el, a hol arra szükség van. Tehát a dereglyét előbb erős kötelekkel közelben levő élőfákhoz vagy földbe eresztett vashorgonyoklioz kell kötni és azután lassan ereszteni oda, a hol el akarjuk sü-lyeszteni. Ide érkezvén lyukakat furatunk a dereglye fenekébe és a bebugyogó vízzel lassan víz alá sülyesztjiik. De előbb a dereglyét elegendő földes zsákkal megterheljük, hogy egészen a szakadás fenekére sülyedjen.

A lesüiyesztés után a legnagyobb figyelemmel

kisérjük, hogy mi történik a dereglye körül! És a hol alámosást veszünk észre, azt iparkodunk odadobott földes zsákokkal, vágy töltött rőzse-kévékkel azonnal eltömni.

De egyszersmind azon legyünk, hogy a dereglyék tetejében elegendő magas töltést rögtönözzünk szintén a földes zsákokból, vagy töltött rőzsekévékből a víz átrohanásának elfogására.

Figelmeztetés. a) Ha rőzsehengert alkalmazunk, és azt földdel töltjük meg, hogy elegendő súlyos legyen, akkor a nehezékül szolgáló föld-tölteléket 10—15 cm vastagságú szalmaréteggel kell körülvenni, nehogy a rohanó víz hamar kimossa belőle a földnehezéket és a henger felemelkedjék a víz szi nére.

b)    A rőzsehenger készítésénél tartsuk szem előtt a 9. és 17. §-okban elmondottakat.

c)    A szakadás fenekére dobott könnyebb tárgyakat el ne mulasszuk külön-külön, vagy többet egy csomóban, kötéllel valamely szilárd tárgyhoz kötni, mert különben a víz elsodorja őket.

d)    Ha nem vagyunk képesek a szakadás fenekét egész szélességben a kimosás ellen biztosítani, legalább a szakadás szélébe vert czölöpözés lábait biztosítsuk az alámosás ellen.

e)    Hajó- vagy dereglyesiilyesztés esetében különös figyelemmel legyünk az ezen czikk 4-ik pontja alatt elmondottakra.

70. §. Kisebb gátszakadások elzárása.

Kisebb gátszakadásnak azt tekintjük, a melynél az átömlő víz mélysége nem éri el a.z 1 m-t, a szakadás szélessége pedig nem haladja túl a 12—14 m-t. Ezenkívül a szakadás elzárása vagy magában a gát vonalában, vagy pedig közvetlenül előtte eszközölhető, és az átömlő víz sebessége nem oly nagy, hogy abban czölöpözni ne lehetne.

A szakadás fenekének mélyedése csak bizonyos fokig terjed, és annál huzamosabb ideig megmarad. Ez a mélység függ a talaj minőségétől és az átrohanó víz sebességétől. Ez pedig függ az átbu-kás magasságától. Minél lazább a talaj és minél magasabb az átbukás, annál nagyobb a fenék kimélyedése. Ha ennek a két tényezőnek megfelelően már kimélyedt a szakadás feneke, akkor eb-l>en az állapotban megmarad addig, míg a fenti két tényezőben, különösen az átbukás magasságában változás nem áll be. Az ilyen állandó állapotban leginkább sikerül a szakadás elzárása. De azért ne várakozzunk bekövetkeztéig, hanem a mint készen vagyunk a szakadás két szélének biztosításával a továbbszélesedés ellen, azonnal teljes erővel fogjunk hozzá a tulajdonképeni elzárás munkájához.

A fenékbiztosítással körülbelül együtt jár a szakadás elzárása. Ha a szakadás fenekét biztosítani tudjuk a kimélyedés ellen, akkor már sikerül a kiszakadás teljes elzárása is.

1. Ha a víz csak 40—50 cm vastagságban bukik át a gáton, akkor a szakadás előtt a gát vízfelőli rézsűjén, a hol a víz folyása csendes, sűrűn egymás mellé erős karókat verünk le. A karók elé földdel telt zsákot teszünk és pedig legalább kettőt egymás mellé. Erre a két zsákra szükség szerint egy, vagy újabb két zsákot helyezünk el. Ha a víz csendes, úgy a zsákokat hosszában fektetjük le, mert így gyorsabban megy a szakadás elzárása. Ha a víznek erősebb a sodra, úgy a zsákokat a vízfolyás ellenében véggel helyezzük el. Mind-a két oldalról egyszerre indulunk el a karózással és a földdel telt zsákok elhelyezésével és arra törekszünk, hogy a szakadást mennél előbb elzárjuk. A földdel telt zsákok közé szalmát vág)' szálas trágyát helyezünk el. Az így elkészített gát rendszerint még erősen csurogni fog. Ezt a csurgást is elzárhatjuk, ha az ideiglenes gát elébe, attól 50—60 cm távolságban (ha mindjárt gyengébb karókból is) sűrűn egy sort leverünk, a karókhoz szalmát szorítunk és a szalmát földdel lefoglaljuk. Ha helyenként a kimosás már 50 cm-nél mélyebb volna, azokon a helyeken a gát alapját szélesebbre kell vennünk, mert különben a keskeny alapra elhelyezett földes zsákok köny-nyen kinyomják a karósort és a gát újból átszakad.

Karó helyett meghegyezett pallókat is vehetünk. Ha zsákunk nem volna, két pallósort velünk le és ennek közét töltjük ki szálas trágyával és földdel.

2.    Kis mélységben, csekély Sebességnél, leggyorsabban megy az elzárás szád fal leverésével. A szádfal .nemcsak az átfolyást, hanem a földalatti átbuggyanást is elzárja.

3.    Midőn a szakadás szélessége körülbelül még csak 3 m, akkor közvetlenül a szakadás előtt is szokott sikerülni az elzárás.

A szakadás előtt ugyanis ott, a hol a víz bukása még alig észrevehető, egymástól 20—30 cm közökben czölöpöket veretünk le. A czölöpök elé pedig nád- vagy rőzsekévékből kötött lápot úsztatunk. Mikor ez a láp a czölöpsorhoz érkezik, elejét fölfogjuk, hátsó részét pedig lenyomjuk, vagy földes zsákokkal megterhelve víz alá sii-lyesztjük. Ekkor a víz a lápot a czölöpökhöz sodorja és odaszorítva a víz folyását annyira mérsékli, hogy védelme alatt már nem nehéz a gát kiszakadt részét gyorsan előhordott földes zsákokkal, szálas ganajjal, kukoriczaszárral stb-vel helyreállítani.

A levert czölöpök elé összeszögezett deszkákat is czélszerű letolni. Ilyenkor csak azon mély helyekre bocsájtunk földes zsákokat, a hová a deszkatáblákat nem lehet lenyomni.

4. Ilv esetben ügy is járhatunk el, hogy a czölöpöket még sűrűbben verjük le egymás mellé, a szakadás mindkét szélétől egyszerre kezdve és egymás felé haladva, úgy hogy a midőn ezek összeérnek, mintegy czölöpfalat alkotnak. Eléjük és hátuk mögé pedig előre elkészített földes zsákokat dobunk lehető gyorsan, hogy a czölöpök

között átszökellő vízsugarak a czölöpök tövét ki ne moshassák, és a ezölöpíalat ki ne döntsék. Igen ezélszerű olyankor, ha az ártéren élő fák vannak közelben, minden 4—5 ezölöpöt azokhoz kikötni. így jobban birnak ellenálíani a víz nyomásának. Végül a czölöpfal mögötti enyhe folyású vízben a kiszakadt gáttestet lehető gyorsan a kezünk ügyébe eső anyagokkal betöltjük, főképen odatörekedvén, hogy a szakadás legalább ideiglenesen el legyen töltve. Ha az eltöltés nem is történhetik meg kifogástalan szabályszerűséggel. az árvíz elmúltával mindig módunkban van utólag a szabálytalanságokat helyrehozni.

5. A kisebb szakadást némelykor sikerül töltött rőzsehengerekkel is elzárni.

A rőzsehengerek készítését már előadtuk a 9. és 17. §-okban. A henger hosszának legalább is oly nagynak kell lenni, mint a gát szélességének a szakadás szélénél.

A hengereket a szakadásba hengerítjük, még pedig hosszúságukkal a gátra keresztirányban. Felső végeik ki legyenek köt ve, ha a víz oly nagy sebességgel rohanna át, hogy különben a hengereket is magával ragadná.

A hengerek behengerlését mindaddig folytatjuk, míg a hengertömeg a vízből ki nem áll. A kiálló hengert erős karókkal leszögezzük, és a hengersülyesztést folytatjuk a szakadás közepéig mindkét oldalról.

A hengerek között még átsurranó vízszálakat egymásután elfogjuk és az egész elzárást le-

1«

Péch. Gátvédet»m.

hetőségig megerősítjük egy újabb átszakadás ellen.

6. Midőn a gát magassága nem nagyobb 2—4 ni-n él, és a szakadás csak oly széles, hogy a közönséges fenyőgerendák átérnek rajta, akkor sikerülni szokott a következő eljárás.

===

:r£

Si

”.‘:i

m§p§si

«is

-V-

hi

■ - or

il

[fia

"i I

5’H

ii

Sii

li

ir

il

ii

100. ábra.

A szakadás két szélét biztosítván a tovább-szélesedés ellen, legelsőbben is leverünk 2—2 drb 3 m hosszú, 20—25 cm átmérőjű a gerendát a szakadás két szélén (100—101. ábra) annyira, hogy a víz fölött csak mintegy 60—70 cm álljon ki. Ezek elé 2—2 drb 2 m hosszú, 20/25 cm vastagságú b gerendát verünk le úgy, hogy a víz fölött csak mintegy 20—30 cm álljon ki belőlük. Ezután 4 drb megfelelő hosszú, 20—25 cm méretű c fenyőgerendát átvetünk a szakadáson oly-képen, hogy bb czölöpökön feküdjenek és aa czö-löpökhöz támaszkodjanak.

Ily módon a szakadás fölött keskeny liíd készül. Annak r tartó gerendái elé lehetőleg gyorsan verjük he kézi bakokkal a 3—4 ni hosszú d czölöpöket, vagy pallódeszkákat, a rohanó víz irányában kissé meghajtva. Azoknak felső végei c tartógerendákra támaszkodnak, alsó végeik pedig a szakadás fenekébe mélyednek.

il

ÉH Mit

m

lijíjj j Ujj

ïl

íiii I

jai m

mfiém

wi

V/,

$ jíj

ili

i!f

ff

Míg ez a szádfal-féle szerkezet a szakadás végeitől kezdve közepe felé • készül, ezzel együtt földdel kevert szalmát, dud-vát, szálas trágyát, vágj földes zsákokat a szádfal elé dobatunk, hogy a hézagok között átszökellő vízszálakat lehetőségig el fSSsfeí fogjuk, és a szád fal alá mosását legalább némileg mérsékeljük. De ugyanekkor a szád fal háta mögött is lehetőségig feltöltjük szalmás földdel, vagy földes zsákokkal a szakadás üregét. Amint a szád-falazással a középén ösz-szeértünk, egész erővel azon legyünk, hogy a

szakadásnak szádfal mögötti üregét lehető gyorsan betöltsük, és a gátat teljes méreteiben helyreállítsuk.

Az elzárás ily módja igen czélszerűen alkalmazható akkor, ha gyorsan előteremthetünk oly hosszúságú és erősségű fenyőgerendákat, a melyek a szakadást bőven átérik, és a rájuk nehezedő víznyomást törés nélkül megbírják.

Az ilyen elzárásnak főelőnye abban áll, hogy ha kellő mennyiségű anyaggal rendelkezünk, igen hamar készen lehetünk vele. Ellenben hátránya az, hogy az elfogás sikere a szakadáson átvetett fenyőgerendák erősségétől függ, és megtörténhetik, hogy a túlságos nagy víznyomás következtében eltörnek s a rajtok dolgozó munkások élete veszélyeztetik.

7. Ha a szakadáson átfolyó víz nem oly sebes, hogy abba czölöpöt ne lehetne leverni, és a szakadás szélessége nem nagyobb 12—14 m-nél, akkor a 102. ábra szerint készítjük a záró gátat, föltéve, hogy van legalább is 2 drb 20/25 cm vastagságú, oly hosszúságú fenyőgerendánk, mely 3—4 m-rel hosszabb a gátszakadás szélességénél.

Legelsőbben is a 2 szál fenyőgerendát átvetjük a szakadáson, egymástól körülbelül oly távolságra fektetvén, a milyen mély az átömlő víz. ' Azután 2 m-nyi távolságokban 20/20 cm vastagságú b foglalófákkal összekötjük, még pedig úgy, hogy a foglalófák jól bevágódjanak a hosszgerendákba és azokat a későbbi szétnyo-mástól jól megóvják.

A mint 2 drb foglalófa az a a hosszgerendákra jól van ráillesztve, a gerendák mellé azonnal ezölöpöket verünk le, a melyek oly hosszúak legyenek, hogy legalább is lx/₂ m-nyire behatoljanak a szakadás fenekén levő gáttestbo. A czölöpök között legföljebb 20—25 cm hézagok maradjanak, hogy a két sor ezölöp közé dobandó anyagot maguk közt megtarthassák.

te

g=:

102. ábra.

A czölöpök beverése után azonnal kitöltjük a czölöpsorok közti űrt szalmás földdel, , szálas trágyával, pallóveréssel, földes zsákokkal stb. és ezeket erősen ledöngöljük.

Két foglalófa közti elzárással emígy elkészülvén, egy újabb foglalófát erősítünk a hosszgerendákra, és az előbb leírt munkát ismételjük mindaddig, míg a gátszakadás közepén a két ob

dalról kezdett elzárás össze nem ér és a szakadást el nem zártuk.

Az így hirtelenében készülő zárógáton még átbugyogó vízfolyásokat végül teljesen elfogjuk, és a zárógátat elegendőleg megerősítjük melléje hordott földdel.

Czölöpök helyett egymásmellé szorosan levert pallókat jó sikerrel használhatunk. Sőt ezek a czölöpözésnél annyiban czélszerűbbek, hogy közöttük kevés hézag marad, és a két sor deszkázat közét tiszta földdel is ki lehet tölteni. Csupán a deszkák közti hézagok elé kell egy kevés szalmát lenyomni.

ü:

Ibmbmn.

aasiis

Wá/-. "Mirúáfá? ■

m?

103. ábra.

van

8. A zárógát készítésének módja némileg különbözik az előbbitől, ha nincsenek elegendő bősz szúságá és erősségű fenyőgerendáink, de nak deszkáink. Ily esetben a 103. ábra szerint járunk el.

Legelsőbben leverjük a 20 cm átmérőjű a a czölöpsort egymástól oly távolságban, a milyen mély az átömlő víz, és olyan mélyen, hogy legalább is 1^2 m-nyire a szakadás fenekén levő földbe hatoljanak. Egy-egy sorban a czölöpök iy₂—2 m távolságban legyenek, a szerint a mint vékonyabb vagy vastagabb deszkák állnak rendelkezésünkre.

Azután b foglalófával a két czölöpöt jól erősen összefoglaljuk, hogy szét ne hajolhassanak.

A mint a czölöpökkel és foglalókkal egy deszkahosszúságáig elkészültünk, c deszkákat nyomunk le a czölöpök mellett egészen a szakadás fenekéig, és a deszkák közötti d űrt mindenféle giz-gazzal kevert földdel jól ledöngölve kitöltjük. .

Ha a deszkákat nem lehet egészen lenyomni a fenékig, akkor előbb giz-gazzal vegyest bedobott földes zsákokkal töltjük ki a deszkák alatti mélységet. És csak azután használunk szalmás földet, vagy szálas trágyát a deszkák közötti iir kitöltésére, midőn a földes zsákok tömege már fölér a deszkáig.

A zárógáttal elkészülvén, végül az azon még áttörő vízszálakat elfogjuk, és a zárógátat szükséghez képest melléje hordott eJegendő mennyiségű földtömeggel megerősítjük.

Figyelmeztetés, a) Ha a szakadás két szélét biztosítottuk a továbbszélesedés ellen, azonnal fogjunk hozzá a szakadás elzárásához és azt a legnagyobb erellyel szakadatlanul folytassuk teljes befejeztéig.

b)    Eleintén elégedjünk meg azzal az eredménnyel is, ha czölöpözéssel, rőzsével stb.-vel némileg csökkenteni bírjuk az átfolyás rohamossá gát. Ezt elérve, már könnyebben megy a teljes elzárás munkája a kisebb sebességben.

c)    Az elzárást a szakadás mindkét szélétől egyszerre kezdjük meg, hogy a munkával annál gyorsabban haladhassunk, miután egy-egy lu Íven úgy sem dolgozhat sok ember egyszerre.

d)    A czölöpök leverésénél azonnal gondos⁻-kodjunk szalmás föld, szálas trágya, földes zsák. rőzsekévék stb. anyagok odadobásáról, hogy a czölöpök töveit a víz ki ne mossa.

e)    Midőn a szakadás két szélétől megkezdett elzárási munkával a középen összeértünk, és az átfolyást előlegesen úgy a hogy elzártuk, egész erővel azon legyünk, hogy a szakadás okozta üreget lehető gyorsan betöltsük, és a gátat teljes méreteiben helyreállítsuk.

71. §. Nagyobb gátszakadások elzárása. *

Nagyobb gátszakadásnak azt nevezzük, midőn az átömlő víz mélysége 2 m-nél nagyobb, a szakadás szélessége 12—14 m-nél több és az elzárást nem lehet magában a gát vonalában, vagy annak közvetlen közelében végrehajtani.

Vannak esetek, a midőn a segély már csak a szakadás nagyobb mérvű kiképződése után érkéz-

hetik meg és az elzárást már magában a gát vonalában megkísérlem sem lehet. Ilyenkor a szakadás előtt egy körgátat emelünk földeszsákokból,

ít

kg

*e

4:

fii

i

Hl I

te

|!

!.v

[!

il

kp

kB-lm

ili'l

kő, tégla vagy földdel töltött rőzshengerekböl, vagy fűzfából fonott 3 m hosszú, 5—8 cm széles, 5—8 dm magas földdel töltött kasokból.

A szakadást félköralakban körülvevő gátat csak a víz színéig emeljük, mert ennek csak az a czélja, hogy a víz rohamosságát megtörjük és azzal a szakadás elzárására irányuló czölöpözési munkát lehetővé tegyük.

72, Nagyobb gátszakadások elzárása ezölöp és földes zsákokkal.

Oly esetben, midőn elég faanyaggal és zsákkal rendelkezünk, de rőzsénk nincs, igen nagy sebességű vízfolyást is képesek vagyunk elzárni a következő módon (105. ábra).

\ v\ \ \ \

v-

\V''/

ja

ii

L,

ir?-:*,¹

'wm

;i

NX

à" «m

¹ ik\V

~_CS~    — T.

-,

-t-

Az m szakadás előtt félköralakú czölöpö-zést készítünk összekapcsolt ladikokról, dereglyékről, vagy tutajokról.

A félkör átmérője körülbelül háromszor nagyobb az m szakadás szélességénél.

A czölöpöket lehető mélyen, de legalább is 1¹/2 m mélyen verjük le a talajba.

A czölöpök egymástól 20—30 cm távol álljanak, hogy a köztük maradó hézagon egy földdel töltött zsák át ne férhessen.

ISI!

-Hl

iPifr

106. ábra.

Minden két czöiöp közti hézagban leeresztünk két-két összekötött földeszsákot, bb, úgy hogy a czölöpök töve körüli talaj lehetőségig be legyen fedve földeszsákokkal az alámosás megakadályozása végett.

Ez okból a földes zsákokat rudakkal jól lenyomjuk a fenékre, hogy azt. szorosan megfeküdjék.

Miután az ilyen czölöpözés közti hézagokon szabadon átfolyhat a víz, ezzel azt érjük el, hogy a ezölöpök tövénél fekvő talaj nem igen van erősebben megtámadva, mint az átömlés fenekének egyéb helyein. A kettős zsákok lesülyesztésével pedig a czölöpök tövét védjük az alámosás ellen.

Adandó alkalommal czélszerű lenne megkísérteni, hogy a zsákok leeresztésekor az alsó b zsákokhoz egy 2—3 m szélességű ponyvát kötöztünk, mely szorosan a talajra lapulva, valószinüleg .még'jobban megvédene az ottani talajt a kimosás ellen.

Míg czölöpöztetünk, addig egyszersmind folytonosan töltetjük a zsákokat földdel. Minél több földet töltünk egv-egy zsákba, az annál nehezebb és alkalmasabb lesz a tovagörgetésnek ellenál-lani. Ha a földes zsákot egy ember el nem bírja; akkor kis saroglyákat kell a hordozáshoz készíteni, a melyre egy-egy zsákot fölrakva, két ember már kényedén elviheti illető helyére, vagy továbbszállítás végett a ladikba.

A czölöpözés elvégezte után hozzáfogunk a zsákoláshoz, a földes zsákokból ugyanis a czölöpözés elé egy oly d töltést készítünk, a melynek koronája 1 m széles és alapja legalább is kétszerese az ottani vízmélységnek (106. ábra).

A zsákolást addig ne kezdjük, míg elegendő számú töltött zsákunk nincs készen. Ha pedig már van annyi, hogy a zsáktöltés kikerül belőle, akkor annyi ladikkal és emberrel fogunk a zsákok helyreszállításához és vízbehányásához, hogy egy nap alatt a zsáktöltés egészen elkészülhessen Különben több zsákra lenne szükségünk. A zsá-

Iß«

kolást félben hagyni nem szabad, hanem egyhuzamban kell azt a lehető legnagyobb eréllyel teljes befejezésig folytatni.

A töltött zsákok vízbelianyását a czölöpözós egész kerületén egyszerre indítjuk meg, annyi ladikot használva föl e czélra, a mennyi csak beszerezhető.

Egy ladikhoz szükséges 3 ember: egy kormányos és 2 evezős, a kik a ladikból a zsákokat is a vízbe dobják.

A töltött zsákokat ladikba rakva, a mint egy-egy ladik elegendőleg meg van terhelve, a czölö-pözéshez evezünk vele és a czölöpzet előtt oly távolságban, a milyen mély az ottani átömlés, gyorsan vízbe dobjuk egymásután a földes zsákokat és rögtön visszaevezünk a töltöttzsákok rakodóhelyéhez, hogy ott újabb zsákokat vegyünk a ladikba és előbbi műveletünket ismételjük.

A vízbe dobott töltött zsákokat a víz magával ragadja és a czölöpzet lábához sodorja, de abban fennakadván, ott maradnak. A czölöpzetnek tehát« nincs egyéb czélja, ínint a zsákok továbbsodor-tatását megakadályozni, a tövében megakadó első zsák ugyanis már föltartja az utána hengeríteti második zsákot is és így tovább.

Vigyázni kell, hogy a czölöpzetre nagy zsáktömeg rá ne nehezedjék, mert akkor azt kitöri és minden addigi munkánk eredménye nehány perez alatt megsemmisül. Ha tehát azt vesszük észre, hogy a czölöpzet tövében a zsákok megszaporodnak, vagy talán az egyes czölöpök már kezdenek is a víz mentében meghajolni, ekkor azonnal a czölöpzettől nagyobb távolságokban kell a zsákokat vízbe hányni, hogy ne sodortassanak a czölö-pökhöz. A czölöpök föladata csak a zsáktöltés legalsó rétegének felfogása, nem pedig az, hogy a zsáktöltésnek és a víz nyomásának ellenálljon.

A vízbe dobott zsákok lassanként följebb és följebb emelkedő töltést alkotnak, a mely végül kiér az árvíz színéből és ezzel munkánk legnehezebb részét elvégeztük.

További teendőnk abból áll, hog\ a zsákok között átsíkló vízsugarakat lehetőségig elfogjuk. A mit úgy érünk el, hogy a már nyugodttá simult vízszinre egy réteg szalmát, vagy sást terítünk és erre dobjuk a töltött zsákokat, a melyek magukkal lehúzzák a szalmaréteget is a vízbe és az átfolyást lassanként eldugják. Ez okból már a zsáktöltés készítésekor is lehetőleg azon legyünk, hogy a zsákokat kisebb-nagyobb tömegű szalma, sás stb.-re dobjuk a végből, hogy a zsáktöltés tes-' t.ébe is minél több szalma jusson. így jobban elzáródnak a zsákok közötti hézagok. Míg nagyon sebesen folyik a víz a zsáktöltés helyén, addig a víz színére úgy teríthetünk szalmát, hogy a ladikot keresztbe fordítjuk a vízfolyás irányára és a ladik felső oldala elé terítjük gyorsan a szalmaréteget, a melynek tetejére rögtön zsákot dobunk.

Egyáltalában a legnagyobb gyorsaságra kell a munkásokat serkenteni és őket úgy fölosztani, hogy egy-egy csapat 2—3 óránál tovább egyhuzamban ne dolgozzék, mert különben kimerülnek

afiß

és épen a végső pillanatban — a mikor gyors és erős munkára legnagyobb szükség volna — lesznek erre képtelenek.

Ily módon sikerült 1883-ban Monostorszegnél a dunai gát átszakadását elzárni.

A szakadás széléi mindenekelőtt a továbbterjedés ellen biztosíttattak, úgy hogy a szakadás szélessége 15 m-nél nagyobbra nem növekedhetett Ebben azonban oly erősen rohant át a víz, hogy a ladikkal nem lehetett reá menni fölfordulás veszélye nélkül. Körtöltéssel kellett tehát az elzárást megkísérlem. A körtöltés hossza mintegy 100 m volt. A körtöltés mellett a víz mélysége 15 m, hosszúságban 3*5 m, egyéb helyeken pedig átlag 2-2 m volt. Az átbukó víz magassága az elzárás befejezésekor körülbelül 50 cm lehetett. Az elzárás munkája 8 napig tartott. Háromszor záratott el a szakadás, de kétszer az éjféli órákban újból átszakadt. Csak a földes zsákokból készült töltéssel sikerült harmadszor a végleges elzárás. E munka a czölöpökön kívül 11—-12.000 töltött zsákot emésztett föl.

"Figyelmeztetés, a) Legelsőében a szakadás két szélét biztosítjuk a továbbszélesedés ellen.

b)    Ezzel együttesen intézkedünk elegendő mennyiségű czölöp és zsák beszerzéséről s helyre-szállításáról.

c)    A ezölöpözést egyszerre indítjuk meg a szakadásnak mind a két szélénél, összekapcsolt ladikokról, dereglyékről, vagy tutajokról.

I&t>

d)    A czölöpözés ideje alatt a zsákokat földdel megtöltetjük és oly helyekeit halmoztatjuk össze, a melyek legalkalmasabbak a ladikba rakásra és a czölöpözés mellé szállításra.

e)    A czölöpök tövei az alám<»sástól megvédendők.

f)    A czölöpözés bevégezte és elegendő száméi zsák megtöltése után annyi ladikkal és emberrel szállíttatjuk a töltött zsákokat a czölöpözés elé és dobatjuk a vízbe, hogy egy nap alatt, a zsák töltés készen lehessen.

g)    A víz felszínére szalmát vagy sást hintünk és arra dobjuk a töltött zsákokat.

h)    Nem a czölöpözés mellé közvetlenül dobjuk a zsákokat, hanem attól legalább is oly távolságra, a milyen ugyanott az átrohanó víz mélysége.

i)    Ha azt vesszük észre, hogy a víz sok zsákol sodor a czölöpözés mellé és a czölöpök már kezdenek vízmentében meghajolni, akkor a zsákok vízbedobását nagyobb távolságban folytatjuk a ezölöpöktől.

k)    A zsákdobást úgy intézzük, hogy lehetőségig egyenlő imagasságban emelkedjék fölfelé a zsáktöltés és ezt addig folytatjuk szakadatlanul, míg a zsáktöltés koronája mindenütt ki nem emelkedik a víz színéből.

l)    Mindezek után a zsáktöltést annyira megerősítjük és felmagasítjuk, hogy az átszakadás ellen teljesen biztosítva legyen.

7:1 Nagyobb gátszakadások elzárása czölöpös körtöltéssel.

Minél lazább a talaj és minél nagyobb az àtomi ő víz sebessége, annál mélyebb.gödör vájódik az átöndés fenekében és annál nehezebb az átöm-lést elfogni, vagyis a gátszakadást elzárni.

A talaj lazaságán csak annak valami módon való beborításával segíthetünk, ámde ez rendesen nem áll hatalmunkban. Ellenben az átömlő víz sebességét csökkenthetjük azzal, ha az átömlés hosszúságát megnöveljük, a mivel egyúttal már enyhíthetjük az átöndés fenekének kimélyedését is.

Ily nehéz esetekben, vagyis a nagy sebességű és nagy mélységű átömlésnél következőleg járunk el a gátszakadás elzárásánál.

Mindenekelőtt a gátszakadás széleit biztosítjuk a továbbfejlődés ellen. Némelykor azonban ez egyáltalában nem sikerül; mert a szakadás martja oly meredekké válik és közvetlen tövében oly nagy mélység képződik rögtönösen, ezenkívül oly sebesen ömlik benne át a víz, hogy ott a védőépítkezések egyáltalában kivihetetlenek. Nem marad tehát egyéb hátin ily esetben, mint az átömlés vonalának meghosszabbításával csökkenteni az átömlő víz sebességét.

Az átömlés vonalának meghosszabbítása végett a szakadás mindkét oldalán két-két sorban czölöpöket verünk le (107. ábra). A czölöp-sorokat foglaló-gerendákkal összefoglaljuk liosz-

17

Pécli. Gátvédelera.

2ÔH szában és keresztben. A czölopsorok közét pedig rőzsével, sással, szalmával kevert földdel, szálas ganéjjal, földes zsákokkal stb. kitöltjük.

üiüü

■ÆMË

V‘«    . 4t-"; "

ÍL__J1---£___£_____n_

Sl

H.

í-;

II

Ék

Hf

i~£5S~gs'=.ï

sgg.^1

- :7 .

7e7S'

É>,

>-•

• íj. •

sa

ktij

I:

íi.

ii UH !ii Ifi?

íil H

107. ábra.

llyképen egy körtöltés készítését indítjuk meg a szakadás mindkét oldalán.

Feltéve, hogy a szakadás szélei már biztosítva vannak a továbbfejlődés ellenében, vagy hogy a szakadás szélességének növekedése már önma- * gától megszűnt, legczélszerűbb a körtöltés készítését oly távolságban kezdeni a szakadás szélétől, ahol már az oldalról jövő víz sebessége a fenekére dobott földes zsákot nem bírja magával ragadni, a hol tehát már lehet ezölöpözni, és a czölöpök alámosásától nem igen lehet tartani.

A czölöpök oly hosszúak legyenek, hogy legalább is 2 m-re bem él y ed jenek az átömlés fenekének talajába.

A czölöpök egymástól 40—50 cm távolságban veretnek le egy-egy sorban dereglyékről vagy tutajokról.

A ezölöpsoroknak egymástóli távolsága legalább is olyan legyen, mint a milyen az átömlő víz ottani mélysége, hogy a víz oldalnyomásának biztosabban ellenállhasson.

A foglalóul szolgáló hossz- és keresztgerendák mérete 20/20 cm legyen.

A keresztgerendák egymástól 2 m-nyi távolságokban alkalmaztatnak, és arra valók, hogy a czölöpsorokat összetartsák, a mikor a köztük levő üreg kitöltetik.

A czölöpözés és összefoglalás munkájával lépést kell tartani a ezölöpsorok közti üreg kitöltésének.

A czölopözést és a körtöltés készítését egymással párhuzamosan, körülbelül a szakadás szélességének megfelelő hosszúságában folytatjuk merőlegesen az átszakadt gát irányára.

Ha azt vesszük észre, hogy ezzel még nem enyhítettük meg eléggé a szakadáson átömlő víz sebességét, akkor ebben a merőleges irányban folytatjuk a zárótöltés építését mindaddig, míg a szakadáson átömlő víz sebessége jobban meg nem enyhül. Ekkor a körtöltés irányát mind a két oldalon befelé hajlítjuk, körülbelül 45 fok alatt a merőleges, irányra, és az építést addig folytatjuk ebben az irányban, míg körülbelül annyira közeledik egymáshoz a kétoldali töltés, a milyen széles maga a szakadás.

Midőn a körtöltéssel már idáig jutottunk, akkor mindenesetre már csekélyebb az átfolyó víz sebessége, mint volt eredetileg a körtöltés készítése előtt. Ha e sebességben már bírunk keresztirányban is ezölöpözni, akkor ezt a legnagyobb eréllyel szakadatlanul folytatjuk. A czölöpsorokat összefoglaljuk és a köztük levő üreget rőzse, szalmásföld, szálas ganéj stb.-vel kitöltjük, a mikkel be is fejeztük az átömlés elzárását.

Ha pedig még ekkor is oly nagy a víz sebessége, hogy zárómunkánkat nem bírjuk rajta keresztben végezni, ez esetben a körtöltést ismét egymással párhuzamosan még tovább folytatjuk mindaddig, míg a közöttük maradó nyíláson a víz sebessége eléggé meg nem csöndesedett. Az-

után a kétoldali zárótöltés között maradó nyílás eltöltését lehető gyorsan befejezzük.

.A midőn a víz sebessége megengedné.ugyan már a czölöpözést, de a talaj lazaságánál fogva a czölöpök tövei gyorsan kimosatnak, ezélszeríí megkísérlem a talaj azon részét, a hová a körtöltés jönni fog, mintegy 10 m szélességben, elő-legesen beborítani rőzseréteggel olyképen, ahogy azt a gátszakadás kimélyedésének megakadályozásánál (69. §. 3. pontja alatt) röviden megemlítettük. Ekkor azonban legelsőbben is a körtöltés (107. ábra) közepét borítsuk be rőzseréteggel, hogy ez a rész már teljesen biztosítva legyen a kimélyedés ellen, mikorára a körtöltés oldalszárnyaival odaérkezünk.

A körtöltés befejezte után végül azon legyünk, hogy azt kellően megerősítsük az áttörés ellenében.

Figyelmeztetés\ a) Legelsőbben a szakadás két szélét biztosítjuk a továbbszakadás ellen.

b)    Ezzel együttesen intézkedünk elegendő mennyiségű ezölöp, rozsé, szalma, sás és zsák beszerzéséről s helyreszállításáról.

c)    Az elzáró körtöltés ne legyen se nagyon közel, se nagyon messze a szakadás szélétől. Leg czélszerűbb oly távolságban kezdeni a szakadás szélétől, a hol az oldalról jövő víz sebessége már megengedi a czölöpözést és a hol a czölöpök alá-mosásától már nem igen lehet tartani.

d)    A ezölöp verő gépet 1 egczél szerű bb kompra vagy erős tutajra állítani, mert úgy legköny-

nyebben és leggyorsabban lehet- kellő helyére vitetni.

e) A czölöpözést, illetőleg a körtöltés készítését egyszerre indítjuk meg a szakadásnak mind a két szélénél.

f) Ha a szakadás széleit elég erősen meg lehet a további szélesedés ellenében biztosítani, akkor a körtöltés párhuzamos részét lehetőségig közel készítsük egymáshoz, hogy közte, mint valamely csatornában folyjék a víz. Annál egyenletesebben oszlik meg benne a víz esése és ezzel együtt sebessége, minél hosszabb a párhuzamosság.

g) A czölöpözéssel és a ezölöpsorok összefoglalásával egyenlő arányban kell haladni a ezölöpsorok közti üreg betöltésének.

h)    Ha a czölöpök alámosását vesszük észre, azt meg kell akadályozni két-két összekötött földes zsáknak a czölöpök tövéhez való lesülveszté-sével, vagy a talajnak egy megfelelő rőzseréteg-gel való előleges beborításával.

i)    A körtöltés befejezte után azt kellően meg kell erősíteni, nehogy átszakadhasson.

74. Gátszakadások végleges helyreállítása.

Az árvíz elmnltával a gát a szakadás helyén isínét helyreállítandó.

Ha a szakadás csak a töltés testét pusztította el, ügy szintén akkor is,ha a szakadás az altalajban nem létesített mély gödröt és ha általános szabá-

lyozási okok nem kívánják a töltés áthelyezését, akkor legezélszerűbb árvíz elmnltával a töltést ugyanazon helyen helyreállítani. De ha a szakadás helyén nagyobb mélység támadt, akkor az új töltéssel a gödröt meg kell kerülni. Még pedig feltétlenül a száraz felőli oldalon. Nemcsak azért, mert az esetben, ha a szakadás gödre az új töltés mentett oldalán hagyatnék, ez a töltés további védelménél állandó veszély volna, melyet a gödörnek forrásfogó töltéssel való bezárásával sem lehetne megszüntetni; hanem azért is, mert a hullámtérben bennmaradt gödröt későbbi árvizek hordalékaikkal fokozatosan betölthetik, megszüntethetik.

FÜGGELÉK.

75. §. Állandó, szilárd töltésburkolatok.

A hullámverések folytán támadt károk folytonos ismétlődése és az ezek ellen való védekezés nagy költségei önként felvetették azt a kérdést, vájjon nem volna-e gazdaságosabb, biztosabb a töltések rézsűit állandó, szilárd burkolattal megvédeni a hullámverés ellen?

A tapasztalatok ma már beigazolták, hogy állandó, szilárd töltésburkolatok nemcsak a legnagyobb hullámcsapásoknak is biztosan ellent-állanak, hanem egyúttal a gát átszivárgását, átázását és ennek következményét, a megcsúszást is elhárítják. Nagy költségük busás ellensúlyo-

zást nyer abban, hogy fenntartásuk igen csekély költséget igényel és a védelmi költséget csekélységre szorítják le.

Száraz kőburkolat erre a czélra általában nem alkalmas s csak kivételes esetekben indokolt. Nagy folyók mentén ára rendszerint igen magas. Ha igen nagy kövekből készül s a kövek alatt kőtörmelék vagy kavicsréteg van, akkor a hullámverés ellen véd ugyan, de a töltés átázását nem akadályozza meg. Kavics vagy törtkőágva-zat nélkül készült száraz kőburkolat a hullámverések ellen nem ad biztos oltalmat. A leggondosabb kiékelés mellett is sok hézag marad az egyes kövek közt. Azokba — és pedig először is a merőleges irányúakba — a hullámok bejátszanak, az azontúl lévő talajt kikezdik, fellazítják, kimossák, kiszopják. Ennek folytán a kövek alatt üregek keletkeznek, a hézagok ékelései ki-rázódnak, a kövek félrebillennek és a hullámoknak nagyobb rést nyitnak. Erre aztán a kőburkolat csakhamar be is omlik.

Vakolatba falazott terméskőburkolat pedig rendkívül sokba kerülne.

Hazánkban mégis ily szárazba rakott ter méskőből készült az első szilárd részüburkolat 18()9/70-ben a Bodrogközi Tiszaszabályozó Társulat radi szakaszán, mely az ottani speeziális viszonyok mellett máig is fennáll. Es azóta is több társulat készített jelentékeny kőburkolatot.

Endre Andor kísérelte meg először, hogy népi lehetne-e a töltés rézsűjét lapjára fék-

tetett téglákkal a hullámverés ellen megvédeni? Az első ilynemű kísérlet nem sikerülvén, 1873-ban, az egykori Mindszentapátfalvi Ármentesítő Társulat igazgató^főmérnöke, Szojka Gusztáv téglából oly töltésburkolatot készített, mely úttörő volt e téren. Volt azon hullámvető koronasor és a felett vízvető is. A mellékelt rajzból kivehetők annak méretei és készítési módja.

: -l'

f *_>*

s*:.

Ir

'v

vi

Ufr

«p

«p

« i »

108. ábra.

Az ab alapfal czementbe rakott téglából, b háromszög és c hullámfogó czementvakolatba élére rakott alak téglából, maga a burkolat szárazon élére rakott téglából készült, melyet először jól megnedvesítve tejfelsűrűségű híg ezementtel kiöntötték. A burkolaton felül szárazon, lapjára fektetett téglából 3 m szélességű vízvető burkolat készült a felcsapódó hullámok okozta mosás meggátolására.

A faburkolatba minden 10 m távolságra egy-egy tégla bordát készítettek. Azok 16 cm szé-_ lesek, 32 cm erősek (végükre állított téglák). Hidraulikus mészhabarcsban rakattak le. De a burkolattal össze nem köttettek. így tehát a burkolatot egymástól egészen független szakaszokra osztják abból a czélból, hogy a burkolat némi mozdulékonysággal bírjon és a lehető legcsekélyebb sérüléssel követhesse a gát testében netalán beálló különböző ülepedéseket.

ó nv

ÉP¹*

Ü'

lO

■1 t0

Iffe

35.'

Hl

109. ábra.

Minden 10-dik téglabordában az 5-dik téglák 8 em-nyire kiállanak és lépcsőül szolgálnak a burkolaton való le- és feljárásra.

A volt m. kir. Közmunka- és Közlekedésügyi Minisztérium — műszaki tanácsának meghallgatásával — alábbi rajzból kivehető, csekély módosítással engedélyezte a Szőjka-féle téglabur-

kólát alkalmazását a Körös-Tisza-Maros-közi

gátak „akolszegi“ szakaszán, 1300 folyóméter hosszúságban.

A módosítás szerint a téglaburkolat nem a háromszögű b téglára, hanem az alapzat belső levágott sarkára támaszkodik. A burkolat feletti d téglaborítás elmarad és a helyett a burkolat teteje emelkedik 75 cm-rel magasabbra a legmagasabb víz színénél. (109. ábra.)

r;

.Sj.

IP

110. ábra.

Az eredeti Szojka-féle burkolaton a közép-tiszai társulat 1889/90-ben 18.593 m hosszúságú téglaburkolatának építésénél azt a további módosítást tette, hogy a burkolat élére rakott tégláit nem szárazon, hanem román-ezement habarcsba rakatta és a téglaburkolatot 1 m-rel emelte magasabbra a legmagasabb víz szine fölé. Az alapfalnak magasságát pedig csak 48 cm-re vette. (110. ábra.)

1888/891. években Schneider József és Biró Elek a felcsapó hullámok első megtörésére a nagy víz színében lmllámtörő téglasort alkalmazott a burkolatot czementhabarcsba rakatta és Szőj ka módjára ismét megfejelte lapjára, szárazban rakott téglarakással, ú. n. vízvetővel. Az ala])ot pedig egyszerű rézsűben fekvő 30 cm-es burkolatképen építették ki. Mindezek alábbi rajzon láthatók.¹)

■fi

Si

069

0-16

r0$$Lg-y

111. ábra.

'is

A szegedi körtöltés téglaburkolatának építése alkalmával Hubert Lajos részletes jelentést tett a régebben létesített téglaburkolatokon szerzett tapasztalatokról, nevezetesen:

A portlandcement vakolatba rakott téglaburkolatok a legnagyobb hullámverésekkel szemben

is biztos védelmet nyújtanak, ha azok jó anyagból, gondos munkával, 1:1 rézsüvei készülnek.

A menedékesebb rézsűburkolatok jobban a töltés testén fekszenek és ennek következtében inkább követik a földanyag térfogatának változásából eredő mozgásokat. .V meredekei)!» rézsű-burkolatok pedig a földnyomásnak vannak kitéve;

ti

OiD

0-

.0-6QA

II

Sw

'0-0'75A

„,,,-§.030

ál# j)-6

i®

03Q>

112. ábra.

A téglaburkolat alapja legezélszerűbben a burkolat rézsűjének irányában, annak földalatti folytatásaképen építendő, mely esetben az alap elmozdulása egyáltalán nem fordulhat elő. A törökkanizsai rakodóparton 1905-ben létesített ilynemű burkolatok kifogástalanul állanak.

Tulajdonképen a jól épített rézsűburkolatok alsó megvastagítására semmi szükség sines. Azok legezélszerűbben egész alsó szélükig ugyanazon vastagsággal létesíthetők.

A téglaburkolatok 10—12 m-es különálló szakaszokban építendők. Eme érintkezési vonalakon a siilyedés és hőváltozás okozta elmozdulások megtörténhetnek a nélkül, hogy a burkolat maga megrepedne.

A burkolatok irányváltozásai szabályos görbe felületekkel építendők, mert a különböző irányú síkok az érintkezőéleken szétválnak s ott a hullámverés behatolhat.

A téglaburkolatok jósága főleg a tégla minőségétől függ. Préselt géptégla erre nem alkalmas. Csakhamar kifagy. Legczélszerűbb a salétrommentes, erősen égetett ú. n. félvasas kézzel vert tégla.

Ugyancsak kifogástalan legyen a vakolat is. Ehhez az szükséges, hogy a használt cement jó minőségű; a homok tiszta, iszapmentes, durvább szemű; a víz pedig tiszta és iszapmentes legyein. Áradásoknak iszapos vize erre nem alkalmas.

Yédtöltések burkolásánál lehetőleg tisztán kiásással állítandó elő a burkolandó felület. Az elkerülhetetlen feltöltések 5—10 cm-es rétegekben furkókkal tömörítendők és száraz időben vízzel is locsolandók. Közvetlenül a burkolat falazása előtt,'a csak durván előállított rézsű a lehető legpontosabban lenyesendő. A mégis elkerülhetetlen csekély síkbeli eltérések a burkolat falazásával egyidejűleg, durva szemű tiszta homok alásulykolásával egyenlítendők ki. Ugyanoda jut a falazásnál múlhatatlanul keletkező vakolathulladék is.

Hajszáirepedesek — különösen vízszintesek — azonban a leggondosabban készült téglaburkolaton is keletkeznek. Ezek pontosan nvílván-tartandók, ősszel s tavasszal híg cementhabares-esal gondosan kiÖntendők.

Mindezen tapasztalatok alapján épült 1906— 1908. években a szegedi körtöltés téglaburkolata az alábbi rajzból kivehető módon:.

0-30

3|oï

-11-0

♦10-5*

»A

^833- 1915-N.v.    +90

.\x

113. ábra.

Mindezen időkön át a burkolat lábazatainak építése az alábbi rajzból kivehető fejlődésen ment át. Az ábrák egymás utáni sorrendjükben a Kö-rös-Tisza-Marosi Árvízmentesítő és Belvízszabályozó Társulat 1878., 1882., 1883., 1887. és

1891 -iki és a törökkan izsai 1905—1913-iki burkolatok lábazatait tüntetik élő. A végső kifejlődés az, hogy a töltésburkolati rézsűnek nincs szüksége semmiféle lábazatra. .1 : 1 rézsű mellett a töltés nem nyomja a rézsűt s a burkolat egy részlete sem csúszik a rézsün lefelé, tehát nem gyakorol nyomást a burkolat alsó végére.

016

016

048

y-

iSInn'

An

Strigi ;

tssfr

—wJ§|0'16

r NA

na

/.

016

016

0-16

A|g

- > -Alii

N#1

0-56'í

ifi#'

-A

114. ábra.

A burkolat felső befejezése pedig következő módon fejlődött. A rajzok egymásutánban a Kö-rös-Tisza-Marosi társulat 1878-iki, a (’songrád-Sövényliázi társulat 1881-iki, a Körös-Tisza-Marosi társulat 1883- i k i,    1888-i ki, a Titeli

társulat 1904-iki és a szegedi körtöltés 190b— 1908-iki megoldásait ábrázolják. Arról tesznek

tanúságot, liogy eleinte azok csakis az áryízma-gasságig, gyenge hullániverőkoronával készíttettek. Legutóbb azonban az árvíz magasságában nemcsak hullám verő téglasort kapnak, de azonfelül a töltés koronájáig készítik azokat, sőt ott parapet fal lat látják el.

0-

0-16

-■V

IS'³²

0-08.

SO*¹⁶

“*s *

űr

0-30

§r

115. ábra.

Még behatóbban tanulmányozta a szilárd és állandó burkolatokat Maiina Gyula, ki e czélból 1903—907-ben a Felső-Torontáli Ármentesítő és Belvízszabályozó Társulatnál az ujszegedi

18

Pécb. Gátvédelem.

tiszai törőparton, nagy részben iszapos homokból készült fel töltésen 10-fcIe ‘szerkezetű burkolatot, összesen 41 változatban létesített. A tanulmány eredménye részletesen közölve van a Magyar Mérnök- és Épitész Egyesület 1910. évi közlönyének 1—2-ik füzetében. Lényege a következő:

A leggondosabb ékeléssel készült száraz terméskőburkolatot is már az első vihar megrongálta.

Valamennyi egy darabban, monolithnak készült burkolat megrepedezett. A vízszintes repedések az áradás visszavonulása, tehát a talaj süppedése után, a merőlegesek pedig a fagy kiengedése után jelentkeznek.

Bordákkal épített burkolatokon a bordák mellett mindenütt repedés keletkezik.

Az ily repedéseken, a mint azok 2—3 mm-re megnyílnak, már bejátszik a víz és ha nem is egyetlen árvíz alatt, de végre is kiüregeli a burkolat alját.

Mindezek figyelembevételével Újszegeden két oly burkolatot készítettek téglából és betonból, mely évek óta kifogástalanul megáll kedvezőtlen talaja dacára is.

A téglaburkolatot lapjaikra fektetett téglából készítették, azokat 2—3 cm vastag, portlandcze-mentes, kavicsos homokra ágyazva. A lejtő elkészítésekor annak hiányait nem homok vagy más

laza anyaggal, hanem vakolattal töltötték ki. Az ily burkolat, ha meg is repedt, a repedés oly szűk maradt, hogy abba a hullám behatolni nem bírt. Feltétlenül fagyálló, kitűnő minőségű téglákból készítendők, melyeket beépítéskor erősen be kell áztatni. A hézagok szokásos bedörzsölése helyett jobb és olcsóbb a hézagokat ezementdús higas vakolattal beönteni.

fi-

ÎMmÈÊ

116. ábra.

A betonburkolatot 1-20 m széles és 1*50 m hosszú, 10 cm vastag lapokból oly módon állították elő, hogy a betonlapok hézagai közé vékony papirlemezeket helyeztek. A betonlapok nem téglakötés szerint váltakozó, hanem a burkolat egész szélességét átérő merőleges és vízszintes vonalak szerint helyeztettek egymás mellé. Különös gondot fordítottak arra, hogy oda, a hol a törő part feltöltése az ősi parttal érintkezett, viz-* szintes hézag jusson. A hézagok alá mindenütt

kavicsból bordaszerű ágyazatot készítettek. (116, ábra) A kavicsbordák aljára lehet apróbb kavicsot is használni, csak a tetejére kerüljön nagyobb kavics. A betonburkolat iszapmentes, kaviccsal kevert, élesszemű homokból, elsőrendű portlandezementtel, a leggondosabb munkával készítendő. A czementből nr'-kint 250 kgr. veendő. A kissé nyirkos keverék könnyen és jól tömöríthető. Ha arra tömörítés után azonnal kevés cze-mentet hintenek s azt jól besimítják, a beton felszíne repedésmentes és tartós lesz. Több czemen-tet tartalmazó, vastagabb fedőkéreg csak akkor nem válik el később a többi betontól, ha a fedőkérget a betonnal egyidejűleg készítik.

Hogy a beton készítése közben a sablon deszkáihoz oda ne tapadjon, a sablon simára gyalult és beolajozott deszkákból vagy sima bádoglemezekből készítendő. Azokat oldalvást leforgatva, vigyázattal kell eltávolítani.

A lefagyott külön fedőkérget csak úgy ragaszthatjuk jól a bidon felszínéhez, ha azt előbb gondosan letisztítjuk, a porát is jól lemossuk és a beton megtisztított felületét előzetesen jól megáztatjuk. A kifagvott hézagolást is ily módon kell pótolni.

Előre elkészített betonlapokból is jó burkolatot lehet készíteni. Ilyenkor különös gondot kell fordítani a hézagok alámosásának megelőzésére, mert az ily lapok kevésbbé jól zárulnak és alattuk a lejtők egyenetlenségeit lazább anyaggal kell kitölteni. Az ily lapok — hogy azokat két ember kezelhesse — csak 0*8 m széles, 1-0 m hosszú és 4—5 cm vastagok lehetnek. Előnyük, hogy hozzáértő szakemberek jobb minőségben gyárthatják, mint a töltésen készülőket.

Megfeleltek Lenardnzzi János sodronybetétes betonlapokból, álló töltésburkolatai is, melyeket a Heves-Szolnok-Jászvidéki Tisza- és Belvizsza-bályozó Társulatnál kisérletképcn alkalmaztak.

A szilárd burkolatok legczélszerűbb lejtője, a tapasztalás szerint, 1:1.    '

A töltésburkolatok legfejlettebb alakja* ha azok támfalképen képeztetnek ki. Ez a magas költségek miatt természetesen csak kivételes helyzetekben indokolt.

Szilárd burkolatok árvédelme úgyszólván ' minimális őrizetre szorítkozik.

Midőn hullámzás közben a burkolat egyes részeiből vékony vízsugár szökellik ki, az annak a jele, hogy ott olyan repedés van, melyen a hullámok már beférkőzhetnek. Az ily repedések azonnal faggyús kócczal betömendők, az árvíz elmúltával ' pedig czementtel kiöntendők.

Szilárd burkolatok alatt töltésülepedés, vagy állatok működése következtében észrevétlenül üregek keletkezhetnek. Ezeket nagy figyelemmel kell kikutatni és eltölteni, mert esetleg a burkolat, beszakadását okozhatják. Kopogtatás útján az ilyen helyek elég könnyen fellelhetők.

76. §. Jelentékenyebb töltésburkolataink.

A legrégibb töltésburkolataink kőből vannak. Kőből készült töltésburkolataink jelentékenyebb-jei a következők:

A Bodrogközi Tiszaszabályozó Társulat 1869. megkezdett és 1894-ig folytatott, szárazon rakott terméskőburkolatai a következő mintaszelvény szerint készültek:

V'i

ÜP

Gyakori áru.

Ül

Á:

ro -

.....

117. ábra.

Az Alsócsallóközi és Csilizközi Ármentesitő Társulat dunaujfalusi kőburkolatát1870-ben némi kavicságyazatba rakta szárazon, 1901-ben pedig törmelélvágyazatba rakva az árvízszinig felemelte. A mint ezt alábbi ábra mutatja.

0 30 \, Jg

Igjp*

P»

118. ábra.

E társulat idővel folyton szaporítván ma már 9542 m hosszúra növekedett ilynémű burkolatait a Vág és Kisduna mentén 1903—904-ben már következő szelvény- szerint létesítette, törmelékágyba rakva és czementtel kihézagolva azokat:

-*j ro

1903. á.U.

/'

0-15 m.

---* 1-0

■N

A Szegedi Árvízmentesítő és Belvízszabályozó Társulat az alvó töltést képező, sövényházi ke-resztgáton létesített 1885-ben szárazon rakott, kaviccsal ékelt kőburkolatot az alábbi rajzból kivehető módon:

032

0-45

120. ábra.

Az Alsószabolcsi Tiszai Árvízmentesítő Társulat összesen 8349 m-re terjedő burkolatai közül az 1888—891-ben létesített tokajit szárazba rakott terméskőből, az 1895—:97-ben épített tiszalökit czementvakolattal falazott terméskőből, az 1904— , 1907-ben készült nagyfalusit kavicságyas száraz kövezetből készítette az alábbi rajzokból kivehető módon:

1883. dru.

075 ;

FeltôUéS,

>SsS.\

\Nÿ

p>>

*—

10m..

\\

_____.4

__"_o-25____

T-    T    ^

075

«I

121. ábra.

<Tt--

1888. dru.

rOm. 0'25^!w^

I ₀.rf3*-^ÉT

Vi

0*3C

TeltôUés.

t 0'5m.

>0;5

1Í88.dru.

J-2J

T"

10m.

EEEnÍ

P15

075

felioUés.

n0'5

i<0'!

123. ábra.

A Felsőbodrogi Vízszabályozó Társulat 1893-tól 1904-ig 27.242 f. m. hosszú, kavicságyba, szárazba rakott kőburkolatot készített alábbi miuta szerint:

Mv.

||lp|

'S'

li

<ss

A Szigetközi Ármentesítő Társulat terjedelmes pkrtvédműveinek nagy részét 1895-ben alábbi rajz szerint létesítette szárazba rakott kőburkolatból:

N.u.

'A

AT25-IT30

PP

» 1*00 *

025-8^4

K'

ti

JBf

mm

mm

125. ábra.

9650.

Ä|x»

94-60

**

,\-

vé

pP§p

IP

s.\

"9100

^11

Y*|i

spp

tA

vA

: A a"

A Pestmegyei Sárközi Ármentesítő Társulat 2099 f. m-nyi burkolatait 1879—1914. évek folyamán száraz kőrakásból a 126. ábra szerint építette.

Alföldi viszonyaink mellett nagyjelentőségű volt a téglaburkolatok alkalmazása és nagyarányú kifejlődése. Nevezetesebb ilynemű burkolataink a következők:

A Körös-Tisza-Marosi Ármentesítő Társulat keretében fejlődött ki tulajdonképen a téglaburkolatok rendszere. Itt kísérletezett először is Endre Andor lapjára helyezett téglákkal. Itt építette 1873-ban Szojka a már ismertetett első

0-16

~r~

rï==

SÜ

ar.M

0-52

-r.8-

loS

te

II

Sll

■SI

téglaburkolatot. És itt fejlesztette ki a. módszert Schneider József és Biró Élek. A társulat 1878-ban kezdte meg terjedelmesebb ilynemű építkezéseit a 127. ábra szerint.

Fokozott, fejlesztéssel végre is 1895-ben a burkolatok már következő szelvénnyel készültek:

A.

A'

*—

0*16

I

0-75 m.

1881. n. o.

Ilii

'b

s>°

■HÉ

l0-31

0-4& mAlÍÉ

iü

>Ny:

SS

SS

128. ábra.

A Csongrád-Sövényházi Ármentesítő Társulat 1881—1889. évek folyamán összesen 1543 f. m. hosszú téglaburkolatot létesített-töltésein a 129. ábrában előtüntetett módon.

A. Középtiszai Ármentesítő Társulat 1884— 1895. években a 130. ábra szerint létesített 32.280

m. hosszúságban téglaburkolatot.

0'16>V

'g

°'¹⁶Wá

n.v.

0-32

O'Bm.

Hl

mtn

129. ábra.

A Rezsőházai Ármentesítő Társulat 1900-ban épített téglaburkolatának keresztmetszete a 131. ábrában látható.

A Nagybecskereki Tiszai Ármentesítő Társulat 1901-ben 2500 m. hosszú téglaburkolatot készített a I32. ábra szerint.

1&88. legn.u.

.o

V«

—0-15

<?■

yí

*-

3-4S1

Pl

133. ábra.

*■

TOrrt.

'"K

10 015

•K

N-

Os>

0'30^

^0'56.^ J

*já£v

a»»

VvN

Leqn. dru.

015;

Il

■y.AO.

Pi

Mm

mmsm

Si

0-48

1?

132. ábra.

Az Alsócsallóközi és Csilizközi Ármentesítő Társulat 1881-ben egyik alvó gátján 538 í*. m. hosszú téglaburkolatot készített alábbi ábrából kivehető módon:

0-32'

^0-16>

l»v

0;32

A Rábaszabályozó Társulat 1902. évben 1531 m. hosszú, pinnvédi téglaburkolatát alábbi ábra szerint létesítette:

Ár víz

HP

E=3SHP

— 016

ViSS!

ISiiP

WÊP

3P

10».

Él

:-----*

134. ábra.

A Titeli Duna-Tisza Töltésfenntartási és Belvízszabályozó Társulat 37.633 m. hosszú, hatalmas téglaburkolatát a 135—136. ábrákbaií látható mintaszelvények szerint építette az 1904—7. években.

A fejlődés eme irányának utolsó stádiuma eddig az 1906—8. években, a szegedi körtöltésen 7442 m. hosszúságban épült téglaburkolat, melyet a 137. ábra ismertet:

Péch. Gátvédelem.

19

VS

V&

■1

•N

|0'3;

kVS

ijfli

sp

s»

p45%

—y

'•J

>-

____

015,

|§§1P

1P^

135. ábra.

152 m.

K--

0'32

---f

§r

*136. ábra.

00

LQ

cn

P-

+ 9 0-----

±¥9z=^î.

0'3m.

\.%

mm

■P'

♦ 110

+ 105

015

tó

0'3m.

►v\

mm

Pt

Ül

137. ábra.

A Felső Torontáli Ármentesítő Társulatnál Malina Gyula által 1903—7-ben végzett,-nagyjelentőségű kísérletek tapasztalatai alapján létesültek az alább ismertetett, kifogástalanul fennálló partburkolatok. •

A szegedi m. kir. folyammérnöki hivatal által készített törökkanizsai téglaburkolatok, melyek 1905—1913. évek folyamán létesültek az alábbi rajzok szerint:

0 15

r '

z-i A

mo

m

|0-30

tt

015

\\WY

--0-60,

1F

v\\

WVÍ

0*30-    ... ✓

\\v ;n-K^

\\\W'

H 0*30

ám

138. ábra.

Ò-3D

.ILT

“ti

\\\

xO-15-

»

H 0‘30

♦O-li

0-24

SS

M'

0-075

.1.

CO

CD

1-60

SS

§0-30

]40. ábra.

\

Bácsföldvárnál a Ferenezcsatorna kereszttöltésén 1907-ben szintén lapjára fektetett téglából készült partim rkolat, melyet alábbi rajz szemléltet:

1-0

ira

V.sz.

<-

m\\\x

0 07«

0-30ÜIÉW

Hl

Betonburkolat szép példája a Paksi Ármente-sítő Társulat által 1902—4. években 850 f. m. hosszban létesült, katyolai és galgócznyaki burkolat, mely az alábbi mintaszelvény szerint készült :

1876. n.v.

—+6‘0TTl.U.á

SN

SS

142. ábra.

><015

MW* H

005

0151

— 275m.-S

t\X\

143. ábra.

A Szigetközi Ármentesítő Társulat 84 m. liosz-szú, győrrévfalusi, 1909-ben épült vasbeton partburkolatát a 143. ábra ismerteti:

A Felsőtorontáli Ármentesítő és Belvízszabályozó Társulat 1900-ban Törökkanizsán, 20 m. hosszban, alábbi minta szerint létesített vasbetonból burkolatot:

0-30

015?

0-30

; 0*30 í

SSSS'

144. ábra.

A partburkolatok legfejlettebb alakjai, a partfalak hazánkban a budapesti, szegedi, pozsonyi közismert, nagyszabású ilynemű műveken kívül is több helyen létesültek.

Többek közt a Szigetközi Ármentesítő Társulat Gvőrrévfalun emelt 1909-ben 1144 f. m. hosszú terméskőfalat és 84 f. m. hosszú vasbeton partfalat.

A Mohács-kölkedi Ármentesítő Társulat pedig

1894—902. években 1475 f. m. hosszú betonfalat épített.

Azok bővebb ismertetése azonban nem fér be e művecske köretébe.

77. §. Gátvédelem füzesítéssel.

Még a legnagyobb szélességű hullámtereken is tapasztalható, hogy a rajta képződő legnagyobb hullámok is megtörnek, illetőleg lecsöndesednek és elsimulnak, ha kellő szélességű és sűrűségű füzesen kell áthatolniok.

E művecske szerzője a „Pesti Naplódban már 185tí-ban felhívta a közönség figyelmét a befüze-sítés rendkívüli hasznára.

A füzesítésnek ezélja vagy a szél erejét felfogni, megtörni és ezzel a füzes mögött szélcsen-‘ det létesíteni. Vagy pedig ha ez nem volna lehetséges, akkor a már keletkezett hullámokat megtörni, lehetőleg kisebbíteni és megszüntetni.

A szél erejének megtörésére és fölfogására magas erdő kívántatik. Az árvíz színe fölött kimagasló sűrű lombtömegben ugyanis a szél előrehaladása megakad és háta mögött szélcsöndes enyh-hely marad, melyben a hullámok is lassan-kint egészen lecsöndesednek, miután a széltől nem kapnak szakadatlanul újabb meg újabb lökéseket.

A vízszin hullámzása nem szűnhet meg rögtön, hanem a mozgásba jött víztömeg tehetetlenségénél fogva egy bizonyos távolságig még tart a

hullámzás, rníglen újabb mozgató erő, vagyis szél hiányában egyre kisebbedik és végül teljesen elenyészik.

A szélfogó magas erdőnek oly távolságban kell állni a megvédendő gáttól, hogy a legnagyobb hullám is leesillapodhassék, míg e távolságon áthalad. Ez a tapasztalás szerint 50—60 m. De egyszersmind nem szabad oly távolságban lennie, hogy a megvédendő gát túlessék az erdő mögött elterülő szélcsend határán. Mert ezen túl a szél ismét érintkezésbe jővén az árvíz fölsziné-vel, azt új hullámzásba hozza. Minél magasabb az erdő, annál szélesebb enyh-hely támad mögötte. Tapasztalás szerint az enyh-hely szélessége átlagban 100 m. A mayas erdőnek tehát legalább 50— 60 és legfeljebb 100 m-nyi távolságban kell állani a megvédendő gáttól, hogy hullámcsillapító hatása érezhető legyen a gátnál.

Az erdőnek bizonyos szélességgel is kell bir-nia, hogy lombjai közt a szél egészen megakadjon. Ez a szélesség attól függ, hogy milyen sűrű és milyen lombos az erdő? Általában 10—20 m szélességű, középsürűségü és lombozaté erdő már képes a szelet elegendőleg fölfogni.²)

Igen sok esetben a magas szálerdő növelése kivihetetlen, mert hozzávaló terület nem áll rendelkezésre.

Ilyenkor le kell mondanunk arról a törekvésről, hogy a hullámzás okozóját, a szelet fogjuk föl és arra kell törekednünk, hogy a gát kö--zelébé érkező hullámokat fogjuk le s törjük meg, mielőtt a gáthoz érkeznének.

A nálunk keletkezni szokott legnagyobb hullámzás is megszűnik a nádasban s füzesben, ha az elég sűrű, elég széles és sűrűsége abban a magasságban van, a melyben a hullám romboló ereje.

A fűzfát nagyon sűrűén ülteni nem lehet, mert akkor egyik elöli a másikat. Ezért a sűrűséget a fűznem kiválasztásával és annak növelési módjával érjük el.

Oly helyeken, hol a gát mellett elterülő legmagasabb árvíz nem mélyebb 1-5 m-nél, legczél-szerűbb a füzet úgy ültetni és bokornak nevelni, hogy ezek már a tövüknél igen sűrűn hajtsák ágaikat és majdnem áthatolhatlan sűrű füzest neveljenek. Az ily fűzfabokor minden 4—5-ik évben (évenkint a szélesség x/₄—¹/₃ részében) a terep felett csekély magasságban lebotolandó.

Az anyaggödrökbe és oly helyeken, hol az árvíz mélysége meghaladja az 1-5 m-t, alacsony törzsű fűzfákat ültetünk és ezeket minden 4— 5-ik évben (évenkint a szélesség x/₄—x/₅ részében) a terep fölött mintegy 1-5 m magasságban botol-tatjuk úgy, hogy az azokon képződő sűrű korona az átlagos árvíz színének magasságába kerüljön. A fűzfának u. i. az a természete, hogy a levágás

helye alatt igen sűrűén hajt ki ágakat és sűrű koronát nevel.

A füzes levágásánál, botolásánál arra különösen kell ügyelni, hogy új ágai az árvíz bekövetkezte előtt magasabbra nőhessenek, mint az árvíz várható magassága, ment különben a víz alatt elfulladnak és végkép kivesznek. Ennélfogva rendesen a tavaszi árvizek elmúltával szokás a levágást végrehajtani. A vágatásnál azonkívül arra kell ügyelni, hogy a füzest egész szélességében egyszerre le ne vágassuk, hanem annak csak egy negyed vagy ötöd.részét. A megmaradó résznek még mindig elég szélesnek kell lenni a hullámok lenyügözésére.

Tapasztalás szerint 20 m szélességű, jó sűrűn nevelt füzes már igen nagy hullámokat képes lecsillapítani. Ha tehát évenkint a szélesség ¹/r> részét vágatjuk le, akkor a füzesítésnek 25 m szélességben kell történnie.

A magasra növesztendő szélfogó szálas erdő ültetésére használhatunk bárminő fát, mely az időnkinti elárasztástól nem szenved. Leginkább a magasra növő füzet és a nyárfát alkalmazzuk, mivel ezek ültetése jár a legkevesebb nehézséggel és leggyorsabban nőnek magasra. Az égerfa is igen alkalmas e czélra, mert szintén eltűri a vizet, nagy magasságra megnő, növekedése elég gyors és belőle sűrű erdő is növelhető.

A hullámtörő árvédelmi füzesek létesítésére legalkalmasabb a fehér (tiszai v. rekettye) fűz (Salix alba, L.) és a törékeny (törő, csörögő,

cserőközi) fűz (Salix fragilis. L.), mert ezek sar-jadzási képességüket még akkor sem vesztik el, ha hosszabb ideig kénytelenek víz alatt állani és emellett a töltések magasságánál jóval nagyobbra megnőnek.

Mindenesetre a legbiztosabb, ideális védelmet az oly ültetvény nyújtaná, a mely a töltés lábától a vízjogi törvény 143. §. 2. pontjában megkövetelt 6 m-nvire kezdődnék és az első 20—25 m. szélességben*a talaj magasságában botolt bokor alakjában, második 20—25 m szélességben a talaj felett mintegy 15 in magasságban botolt törpe fa alakjában, harmadik 20—25 m szélességben pedig teljes magasságban míveltetnék.

Az árvízvédelmi füzesek telepítése és növeléséről Vadas Jenő által írott erdészeti szakmunka a m. kir. földmívelésiigyi ministerium kiadványai közt 12/1898. sz. a. jelent meg és e kérdésről részletes tájékoztatást nyújt; Schneider József a Magv. Mein, és Épít. Egyleti Közlönyének XXXY1TI. köt. XIT. füzetében az árvíz ellen való védekezésről írott czikkében pedig sok gyakorlati útmutatást ad.

Helyesen növelt s kezelt füzesek oly természetes és állandó védelmid szolgálnak gátjainknak, melyeknél mibe sem kerül a hullámok elleni védelem. Sőt az évenkint levágott rozsé értékesítéséből még némi jövedelem is származik. Méltán megérdemli tehát, hogy fiizesítésre a legnagyobb gondol fordítsunk!

78. $. Források, homokforrások, buzgárok.

Y annak olyan körülmények, mikor a töltés teste kifogástalan, de alatta a termett talajban kap utat az áradás nyomása alatt a víz. Az altalajban a töltésépítés előttiől megmaradt lyukak, repedések, fagyökerek és törzsek lehetnek okozói. De egyes vidékeken ennél komolyabb baj is van: az altalaj lazasága, vízvezető volta. Így tudjuk, hogy pl. a Csallóközben is a társulati töltések oly talajon állanak, melynek csak felső — nem is vastag — rétege szilárd, vízhatlan. Azon alul, nagy mélységig, vízáteresztő homok és kavics fekszik. Az alsóbb Dunánál is van ilyen rész bőven.

Ilyen esetekben nem is a töltésen magán, hanem attól messzebb, a védett területen, a töltéstől 2—300 m-re is, ahol az altalaj üregei a felszínre kitorkollanak, vagy ahol a vízvezető altalaj és a felszín közt összekötő nyílás keletkezett, a nyomás alatt álló víz a közlekedő csövek törvénye szerint felfakad. Eleinte, amíg a hűl lámtér vízszinének túlnyomása nem jelentékeny, minden különös előjel nélkül, észrevétlenül kezd a védett terület egyes részein a víz felcsillanni. A víznyomás növekedtével a víz. feltörési helyei, a források észrevehetőkké válnak. A mint az árvíz túlnyomása meghaladja az 1 m-t, az így keletkezett tócsákban apróbb homokforrások keletkeznek, melyek vakondtúrásokhoz hasonlíta nak. Az altalaji vízmozgások akkor már járt

utakon haladnak. A víz nyomása magával ragadt talajrészecskékből kisebb, vakondtúrásszerű ku-paczokat alkot. A vízfolyás további növekedté-vel a víz áramlata s a magával sodrott talajrészecskék mennyisége is növekedvén, a vakondtúrásszerű kinézés megváltozik. A feltörő víz feltörési pontja körül, vagyis a kúp tetején tölcsér alakul, illetőleg kráterszerű lerakódást készít a magával sodort talaj részekből. Ez a buzgár.

A míg a buzgár csak tiszta vizet és mérsékelt mennyiségű anyagot szállít, addig az csakis a belvizek szempontjából fontos, mert azokat tetemesen szaporítja. De különösen a töltéshez közelebb esők tölcsérszerű üregén a víz nyomásának növeked-tével mindig hevesebben dobálja fel az altalaj anyagát, romboló ereje mindig növekszik, maga körül mindjobban kiüregeli és elárasztja talaját. Ekkor már a töltésre is veszélyessé válhat, mert végre is annyira elfajulhat, hogy katasztrófa áll elő, t. i. altalajtörés keletkezik, a mikor a töltés besüpped, összeroppan. E miatt a források és buzgárok keletkezésük első pillanatától fogva az árvédekezés részéről a leggondosabb figyelemben részesítendők és lehetőleg ellensúly ozandók, megszüntetendők.

A források, buzgárok rendszerint olyan zónában keletkeznek, mely a töltés lábától néhány m-re kezdődik és a viszonyokhoz képest többé-kevésbbé széles. A Csallóközben a töltéstől 150 m. távolságig észleltek buzgárokat. A bellyei öblözet-ben régi medrekben a töltéstől 200 m.-en túl is ész-

leltek homokforrásokat, Êz obi özeiben 6—8 hetes árvizek alatt a sok forrás a töltések belső lába mentén a 40—50 cm erősségű fedőréteget 10—15 m szélességben ágy átáztatta, hogy azon járni sem lehetett. A szegszárd-bátai gátnál 300 m. távolságig észleltek már forrásokat. Általában a töltéstől távolodva, csökken számuk és erejük. A nagyobb távolságban fakadók rendszerint csak tiszta vizet szállítanak. Minél alacsonyabb a terep, annál több és erősebb keletkezik. Így különösen sok támad anyaggödrökben s, még több régi medrekben.

f ÖO-&U *

---------1-50

50

145. ábra.

Eleinte tölcsérük csak 1—2 dm nyílású és magasságú. De megnőhet 1 m-re is. A Csallóközben észleltek már olyat is, melynek tölcsére 50 cm bő, kraterje 1-50 m magas volt.

Az ily források és buzgárok ellen — még ha azok féreglynkak, gyökerek stb. folytán keletkeztek is, — a legkivételesebb esetben lehet

y,(U

a baj eredeténél, a nyílás vízfelőli oldalánál védekezni. Az rendszerint föl nem található. Ha pedig a laza vízáteresztő altalaj szülőoka, akkor meg éppen nincs módunkban az árvíz alatt a víz felőli oldalon ellenük védekezni. így hát árvíz alatt a források és buzgárok ellen rendszerint csak úgy védekezhetünk, hogy ellennyomást támasztunk felette.

Olyan esetben, mikor a buzgár nyílása még szűk, hozzáférhető s a környező talaj szilárd, néha. sikerült azt nyílásánál vastagabb czölöp beleverésével eldugni.

Sok esetben a keletkezés első stádiumában jó szolgálatot tesz, ha. a buzgár fészkét megfelelő tömegű kő- vagy nagyszemű kaviccsal leterheljük. Célszerű ilyenkor a leterhelés magasságát a nyomást okozó víz színe fölé emelni.

Az 1 m-nél kisebb víznyomású buzgárok ellen olykor ú. n. buzgárfogószekrényt vagy egy feneketlen hordót alkalmaznak. Ezeket a talajl>a lehetőleg beleverik, még pedig úgy, hogy a buzgár közepére kerüljön. Az ily szekrény vagy hordó tövét kívülről minél magasabbra körüldöngölik földdel. A buzgár fogószekrény nem egyéb, mint egy lehetőleg vízhatlanul készült feneketlen és fedél nélküli láda.

A buzgárok ellen való védekezés legszokottabb, legegyszerűbb és legkínálkozóbb módja — különösen azok kezdő stádiumában — a körtöltéssel való védekezés. A körtöltést leginkább földből, esetleg földes zsákokból hevenyésszük, úgy

hogy a buzgár kerülete és a körtöltés között legalább félméter köz maradjon. E körtöltést azután magasítsuk és erősítsük, míg a közte mesterségesen földuzzasztott víz nyomása a kiilvíz nyomását ellensúlyozni nem képes, azaz míg az egyensúlyi állapot beálltával a buzgár működése meg nem szűnik. A körtöltést eme egyensúlyi víz szi-

146. ábra.

nénél legalább fél m-rel magasabbra emeljük. Ha a buzgár a töltéshez közel áll, akkor esetleg köny-nyebb körtöltés helyett fél körű s mindkét végével a védgáthoz kapcsolkozó fióktöltést létesíteni.

Nagyobb terjedelmű és súlyosabb jellegű buzgárt szádfalazással zárjunk körül. A pallók 114—2

20

Péci. Gátvéd#Ism.

în-re veréndők be a talajba és a nyomást okozó víz színénél y₂ m-el magasabbak legyenek. Két sorban verendők le, egymástól 1 m távolra. Közük lehetőleg jó minőségű földanyaggal kitöltendő.

A ÍSzegszárd-bátai Ármentesítő és Belvízszabályozó Társulatnál sikerült néha a töltés lábához közel fakadt buzgárt, ha annak szülőoka poezok-lyuk volt, a töltés vízfelőli oldalán levert szádfallal elfogni. Más helyen pedig, hol az ok a töltésalapban maradt fatövekben állott, az árvíz után egész szakaszokat újból felástak és alapoztak.

A bellyei uradalom vörösmart-kopácsi töltés-szakaszán, melynek belső lábánál a homok altalajon nyugvó csekély vastagságú talaj minden árvíznél járhatatlanul átázik forrásaitól, 1899— 1901. években kb. 0-80—1-00 m mélyre 10 cm belvilágú alagcsövet helyeztek el a töltés lábától 10 m-re, azzal párhuzamosan haladva. A két oldalról eséssel összevezetett alagcsövek 200—300 m közökben nyilt árkokban nyernek levezetést. Az alagcsövek kővel vannak körülrakva. Kétségtelen, hogy a talaj ezzel is kiszárítható. Mégis minden körülmény közt biztosnak csak az ellennyomás alkalmazását és a forrásoknak árvíz elapadtával való teljes megszüntetését lehet tekinteni.

Ha kivételesen sikerülne a buzgárok vízfelőli nyílását fellelni, akkor elsősorban az dugandó el földes zsákok-, kőhányás-, szádfalakkal való körülövezés vagy egyéb módon.

A buzgárok ellen való legalaposabb védekezés az árvíz elmúltával történhetik meg.

Ha a buzgárok az altalaj féreglyukaiból, gyökerekből stb. származtak, akkor az árvíz elmúltával az ilyen szakaszokat fel kell ásni és az illető lyukat felkutatva, azt meg kell szüntetni.

Ha pedig a buzgárok az altalaj vízáteresztő voltából származtak, akkor az árvíz elmúltával a töltés vízfelőli lábánál kell védekezni. Legegyszerűbb az, ha ilyenkor ott kiékelést létesítenek. T. i. a töltés lábánál 1-00—1*50 m széles árkot legalább 1*50 m mélyre, ha lehetséges, még mélyebbre kiásnak és az így keletkezett üreget jobb minőségű földdel, gondosan rétegenként döngölve azt, kitöltik. Beton vagy egyéb elszigetelő rétegek még alaposabb elzárást adnak, mikről külön lesz szó. A bellyei öblözetben ezenkívül még a töltés mentett oldalán mintegy 10 m szélességben út-szerű padkákat töltenek fel.

Minden esetben azonban jó védelmet nyújtanak buzgárok ellen a forrásfoglaló szorítógátak is, ellennyomást támasztván. Azokról is külön van szó.

79. §. Forrásfogók és fióktöltések, szárítógátak.

Az árvédelmi főtöltés mentett oldalán, azzal kisebb-nagyobb hosszúságban párhuzamosan haladó alacsonyabb töltések forrásfogó, fióktöltéseknek, szorítógátaknak neveztetnek. .Rendeltetésük az, hogy a főtöltésen keresztülszivárgó vagy a

talajból források, buzgárok alakjában kiáramló vizet felfogják és felduzzasszák. Ezzel egyfelől a belvizek egy részét visszatartják, tározzák, másfelől a víznyomást több, kisebb lépcsőre felosztván, ellennyomásukkal csökkentvén, a főtöltés szivárgását, források, buzgárok vízhozamát apasztják, sőt meg is szüntetik.

A forrásfogó töltések árvédelmi jelentősége főleg ott van, hol a főtöltés igen áteresztő, hol mélyebb területeken, medreken halad át, vagyis ahol a főtöltés nagyobb magasságú; és szivattyú-telepek közelében, hol a belvízszin legalacsonyabb és így a forrásfogó töltések által felduzzasztott víz ellennyomása vagyis a víznyomásnak több lépcsőre való elosztása legnagyobb mértékben érvényesülhet.

A fiókgátakkal oly esetben lehet az átszivár-gást megszüntetni, ha elegendő mennyiségű és jó minőségű földanyaggal rendelkezünk. A siker fő föltétele, hogy a fiókgát ne szivárogjon.

A kettős Körösnél — 1879-ben — ilymódon sikerült az átszivárgást megszüntetni, miután előbb a vízfelőli karózás és egyéb kísérletek eredménytelenek voltak. Szintén ily módot alkalmaztak a Ferencz-csatorua gátjánál is 1883-ban a legjobb sikerrel.

Oly helyeken, a hol a föld szine alatt közel a íölszinhez homokréteg terül el, e réteg egészen megtelik vízzel és több cm-nyi magasságra felnyomja a felső földréteget, sőt ha a víznyomás

¹

Lásd Schneider Józsefnek: Az árvíz ellen való védekezés czímü czikkét a Magy. Mérn. és Épít. Egyl. Közlönyének XXXVIÍI köt. XII. füzetében és Biró Eleknek a Téglaburkolatokról szóló czikkét ugyané közlöuybeu.

²

A magas szálerdő szükséges szélességére, magasságára és a gáttól való távolságára a társulati mérnökök szerezhetnének be részletesebb adatokat.

sdi

elég nagy, az átázott gyepen átnyomni a víz és forrás alakjában bukkan elő. Ily helyeken a fiókgátat oly távol kell a gáttól emelni, hogy az ingoványos talaj területe egészen beleessék az anya- és fiókgát közti medenczébe. A föl fakadó vizek ilyképen a medenczében felfogatnak és a midőn kellő magasságra felszaporodnak, a föl-fakadásra ellennyomást gyakorolnak és megszüntetik a víz fölfakadását.

Forrásfogó töltések készülhetnek a töltések egyes, különösen szivárgó, buzgáros szakaszaira, de készülhetnek annak egész hosszára is. Két vég-ük vagy természetes magaslatokba vagy magához a töltéshez van bekapcsolva. Ha lehet, alkalmas természetes magaslatok összekötésével létesítendők.

100-300    -

!C*V\>L\Va^.

aitai

147. ábra.

Fontos a forrásfogó töltéseknél a főtöltéstől való távolságnak helyes megállapítása. A két töltés közt ugyanis sok terület vész el a mezőgazdaságra, a mennyiben ez a térség legfeljebb füzes, disznólegelő vagy ilyesre használható fel, minthogy árvízkor mindig sík víz borítja. A forrás-töltésnek a főtöltéstől oly távolságban kell épülnie, a hol már a buzgárok nem működnek, a hol a víznyomás görbéje már a talaj szine alá esik.

Ez 100—300 m távolságra szokott lenni. így a szegszárd-báttaszéki társulat forrásfogó töltései 250—300 m-re vannak a főtöltéstől.

Ott, ahol a forrásfogó töltés régi medreket vagy mélyedéseket szel, tehát nagyobb magasságú, vagy ott, a hol az maga is különösen szivárog vagy forrásokat, buzgárokat támaszt, ott czél-szerű mögötte ugyanily elvek szerint még egy második forrásfogó töltést is létesíteni és így az egész víznyomást három lépcsőre elosztani. A bellvei uradalom töltései mögött, azok egész hosz- • szában, két forrásfelfogó töltés van. Az első mintegy 100 m-re van a töltéstől. A második pedig természetes magasabb pontok összeköttetéséből áll és 2—500 m-re van az első vonaltól.

100

-200-&ÜO

148. ábra.

Magasságuk megállapítására határozott szabályok nem adhatók. Az anya- és fiókgátak közötti medenezében az átszivárgó víz fölemelkedik és ennek következtében kisebbedik az árvíz és az átszivárgóit víz szine közötti nyomómagasság.

Ha az átszivárgó víz fölemelkedésének megfelelően fölemeljük a fiókgátat, a víz nyomó-magassága mindegyre kisebbedik, míg végre a két vízszin közti különbözet éppen akkora, mely

az átszivárgás akadályának legyőzésére szükséges. Ekkor az átszivárgás is megszűnik.

A fiókgát méretei esetről esetre határozandók meg. Általánosságban csak annyi mondható, hogy az anyagát lazaságától és a nyomóvíz magasságától függnek. Minél lazább az anyagát és minél magasabb az árvíz, annál erősebb és magasabb fiók-gát építendő.

A külső és belső vízszin közt egyensúlyt tartó belső vízszinnél 0-50—1*00 m-rel magasabbra létesítendő. Hogy mely belső vízszinnél áll be az egyensúlyi helyzet, az csak kísérletezgetéssel állapítható meg. Ilyenek hiányában a következők szolgáljanak irányelvül: Minthogy nem tételezhető fel az, hogy egy még oly gyönge töltés is semmiféle víznyomást ne bírjon meg, azért a legrosszabb esetben is a forrásfoglalótöltések maximalis magasságát a legnagyobb árvízszin magasságára, rendszerint pedig annál 050—1*00 m-rel alacsonyabbra tehetjük. Viszont — különösen tartósabb árvíznél —• el kell készülni arra, hogy a forrásfoglaló töltés által felduzzasztott víz szilié legalább is olyan magasra felemelked-hetik, a minő a főtöltés szivárgásának, csillogásának legmagasabb pontja. Ettől 0*50—1-00 m-re felfelé van a forrásfoglaló töltés koronájának okszerű alsó határa. E két határ közt választassék a forrásfoglaló töltés koronájának magassága, az egyéb körülményeket is mérlegelve.

Tgy pl. a Szegszárd-bátai Ármentesítő és Belvízszabályozó Társulat ilynemű töltéseinek ko-

romija 1*35 m-rel alacsonyabb a legmagasabb árvíznél és 0*50 m-rel magasabb a töltésrézsűn jelentkező szivárgás felső vonalánál.

Megtörténhetik az is, hogy pénzügyi vagy egyéb okok miatt nem lehet a forrásfoglaló töltésekkel a felfogott víz szinét az egyensúlyi helyzetnek megfelelő magasságra felduzzasztani, s annál alantabb kell megállani. Ilyenkor az eredmény természetesen nem a szivárgások, források stb. teljes megszűnésében, hanem csak azok apadásában fog állani. így pl. a bellyei uradalom vörösmart-kopácsi öblözetében a forrásfogó töltés koronája átlag 4-50 m magasságú a Duna 0 pontja és 1-60-—1-50 m magasságú a terep felett. A mint a duzzasztott vízszin a koronát 0*50 m-re megközelíti, attól kezdve a szaporulatot zsilipeken lebocsátják.

A forrásfoglaló töltések keresztszelvényei gyengébbek lehetnek a főtöltésénél, mert azok kisebb víznyomás ellen készülnek. Kívánatos ily töltések keresztszelvényét legalább 3-00 korona-szélesség, 1:2 rézsűkkel s a koronától lefelé minden m-re egv-egy 2 m-es padkával létesíteni. De sokszor azzal is meg kell elégednünk, ha 2*00 m koronaszélesség és 1: IV2 oldalrézsükhöz kapunk anyagi eszközöket.

Az ily töltések, ha nagyobb hosszaságúak, az árvédelmi töltéssel helyenként keresztgátakkal összekötendők. Ha a főtöltés vízszintes vagy csak igen kis esésű, akkor is minden 1—2 kim távolságban ajánlatos ily keresztgátat létesíteni.

Ha a főtöltésnek esése van, akkor legalább minden 50 cm esésnek megfelelő távolságra létesítendő 1—1 keresztgát, hogy az így képződött medenczék vízszinkiilönbsége egymás közt a 0*50 m-t meg ne haladja. Erre azért van szükség, hogy a két töltés közt felduzzasztott víz hosszirányban el ne folyhasson, a mi a felső szakaszon a forrásfoglaló töltést hatástalanná tenné, az alsó szakaszt pedig elárasztaná. Az így képződött egyes szakaszok forrásfelfogó töltéseinek és alsó keresztgátjának koronája vízszintesen olyan magasra építendő ki, a minő eme szakasz felső végénél a fentiek szerint szükséges.

sin

149. ábra.

Ott, a hol a főtöltés egyes szakasza különösen erősen szivárog vagy buzgáros, az ily szakasz még a fentieken felül is elhatárolandó keresztgátakkal a többitől, nehogy az egész hosszúságon eme rosszabb szakasznak megfelelő nagyobb vízszin keletkezzék.

A kereszttöltések keresztszelvénye egyezzék a forrásfoglaló töltésekével.

A kereszttöltéseken zsilipek alkalmazandók. A főtöltés és forrásfoglaló töltések közt lecsapoló árok létesítendő eme zsilipeken át, hogy árvíz elmúltával a két töltés közt felgyűlt víz leereszthető legyen.

A forrásfoglaló töltések, habár kisebb mértékben is, szintén ki lehetnek téve hullámverésnek. E miatt különösen kivánatos azok mentén szélfogó füzesítést létesíteni. Erre a két töltés közti térség különösen alkalmas. Természetes, hogy az ily töltés szivárgás stb. tekintetében szintén nem hagyható felügyelet és védelem nélkül.

Igen előnyös, ha a forrásfoglaló töltéseket egyúttal utaknak képezik ki. Ily módon nagyobb erősséget kapván, czéljuknak fokozottabb mértékben felelhetnek meg.

Ha a töltésnek különösen bővizű csurgá-sát, vagy pedig a töltés közelében levő forrást vagy buzgárt ú. n. fióktöltéssel úgy fogjuk körül a védelem folyamán, hogy a töltés két vége a főtöltésbe kapcsolódik, arra az esetre szinte állanak a forrásfogó töltésekre fentebb elmondottak.

A forrásfoglaló töltéseknek belvízapasztó hatása még sokkal jelentékenyebb árvédelmi előnyeinél.

Forrásfoglaló töltések elszakadása folytán a főtöltés a vízszinkülönbség hirtelen megnövekedésével sokszor igen nagy veszedelembe kerülhet. E kérdés a gátszakadásokra vonatkozó 66. §-ban van részletesen tárgyalva.

80. §. Szigetelő falak.

A töltések átázása, csurgása és a belvizek ellen való küzdelmek nehézségei arra a gondolatra vezettek, hogy a töltés belsejébe fal, beton stb.-bol készült vízálló rétegeket létesítsenek.

A Hosszúfoki Ármentesítő Társulat 1885-ben mészhabarcsba rakott támfalszerű téglafalat,

1835éul n.u 88'_29.

ri X '

A v NN. vvX

MM

ov

V \ .S^N

Sí

■Pf

vV\

\V\

ypi|isán S5‘3Q    Y

^\V

\a

»MIM

150. ábra.

89'39

1895 éut n.u 8819

BIS 1886-ban pedig hidraulikus mészbe rakott 30 cm erősségű, 1:1 lejtővel, téglából készített rézsű-falazatot épített, melyek benyúltak a termett földbe és tetézték az árvíz színét. (150.151. ábra.)

~r

0-38.1

1'38-m

*&á

Áruiz

—L.

HM

■j

VO

V.

111

sg

V29m

Il

W-

IfilS

152. ábra.

030. C

N^u.

JL.' •

invita

su

^ ■ " - ■ * -

’^T~TTr^ÂTr7

mím

\\S

sNS

A Rábaszabályozó Társulat 1898-ban az oroszvári kőgát tömítésére 400 m hosszú bcton-szige-telőréteget alkalmazott a 152. ábrából kivehető módon:

A Felsőbodrogi Vízszabályozó Társulat 1893. és 1904-ben 31*6 km. hosszúságban ugyancsak a vízfelőli töltéséi alá 20 cm erősségű, 5:1 hajlású betonfalat készített, 20 cm-re behatolva a termett földbe és 70 cm-rel magasabbra, mint az árvíz. E falak magassága 3*60—3-70 m volt (153. ábra).

tóo

/

r-_ /

W-'

É®É§

154. ábra.

Az Ecsedi Láplecsapoló és Szamosbalparti társulatok a kaplonyi körgátba 1907/8-ban, a víz-felőli rézsű ama pontjánál, ahol azt az árvízszin éri, 1 kim hosszú, merőleges, 15 cm erősségű, az árvíz színéig felérő, a terepbe 0-75 m-re benyúló és alulról sarúval ellátott, Kovács S. Aladár szabadalmát képező vasbetétes betonfalat létesítettek (154. ábra).

•co

-■r

Különösen erdekes a Vágjobbparti ‘Ármentesítő és Belvízlevezető Társulatnak 1908-ban készített vagai betonékelése. A töltés vízfelőli lába alá 1:1 haj lássál 15 cm erős betonréteget helyeztek, mely 2 m mélyre benyúl a kavics-talajba és 40 cm-rel magasabb annál.

126 05

HH

=T

rr::

3-30 —

ÜSS!

is;

■n

i1203!

155. ábra.

A Hosszúfoki Ármentesítő Társulat 1909-ben a töltés vízfelőli éle alá merőleges, csupán 30 cm erősségű, portland cementbe rakott téglafalat épített, fél m-rel a talajba hatolva és az árvíz fölé érően (156. ábra).

1909/11-ben a Szegszárd-bátai Ármentesítő és Belvízszabályozó Társulat szorító gátjaiba, azok vízfelőli éle alá, betonból olyan 10 cm erősségű szigetelő falakat létesített, melyek 1 m-re bele-

nyúltak a laza termettföldbe és 0*1—1*5 m-re beleértek a töltés testébe (157. ábra).

____

- 5 50 rvs.:----------

•49

2'20m.------------ÏSOir.

SS

"T

-1

1895. éuin.u. 8329,

0 5m

§'

Slii

\\

<V\V

Töl.

Idilli ^■P

!é11

0-5D.S8S

Hfâ**«

156. ábra.

•A

'a

SS

SS

0*1 TT

S:

A Temesbegavölgyi Vízszabályozó Társulat 1912-ben szigetelőfalakat készített 6 kim hosszúságban vasbetonból olyként, hogy a munka terén kívül készült vasbetonpallók ugyancsak vasbetonból a helyszínén készült pillérekbe helyeztettek és a hézagok kiöntettek.

Metszet

Nézet.

I«

rH-

1||

■

Hl

ül.

BfSüroiS T53S

*^T)r10

V TTV.

■ 035 »

fiiajirajz

- >020

■Részlet

(T25

SSS008-.

m^"A/ ip.

Kengyel j,"-------

üUf :0035 >08m 5db..xüM&>.

h-ra-t

158. ábra.

A Hosszúfoki Ármentesítő Társulat addigi tapasztalatai alapján 1914-ben, a töltés vízfelőli éle alá 600 folyóméter olyan, portiandcementbe rakott téglafalat épített, mely már csak 17 cm erősségű volt, a talajba 0-50 cm-re benyúlt, az árvízsziné-nél fél m-rel magasabbra készült (159. ábra).

Ugyanekkor e társulat más helyen a töltés vízfelőli éle alá vékony asbest-czementpal alapokból is létesített szigetelő falat 0*87 m-re behatolva

azzal a termett földbe és 0-7 m-rel túlemelkedve az árvízszinen (160. ábra).

Mindezek megvilágítják a szigetelőfalak építésének fokozatos kialakulását. Eleinte tömör, vastag támfalakként készültek azok, végül 17 era erősségű téglafal, sőt egész vékony asbest-ozementpal alap is elégségesnek bizonyult. Általában az az elv fejlődött ki, hogy a szigetelőfalak a töltés vízfelőli korona éle alá, sőt még

8920

S!

- T-----

i I ■pp

Ï--'

W>^mKBÊÊiÊm

159. ábra.

jobban az árvizes oldal felé létesüljenek s a töltéstest mentői nagyobb része védessék általuk. Ott a hol jó altalaj van s a töltés szivárgása ellen készül a szigetelő, ott az bemélyedjen a termett földbe és túlemelkedjék az árvízszinén. Ott pedig, a hol az a vízáteresztő altalaj szivárgásai

21

Péch. Gfttvédelem

asä ellen készül, ott az lehető mélyre behatoljon a laza altalajba.

Tagadhatatlan, hogy a szigetelőfalak mindazt a bajt, mi a talaj s töltéstest lazaságából szár-mazhatik alaposan orvosolják, nem is kerülnek igen sokba s a föld alatt lévén, fenntartások alig

290m.

jft85.feviw.u.l

074

Vb,

. Töidszin. S575^ y

ijpfS

160. ábra.

kerül valamibe. Mégis nyilvánvaló, hogy czólsze-rűbb inkább némi többköltséggel mindjárt töltésburkolatot létesíteni, mert a töltésburkolat nemcsak az egész töltéstestet védi az elázás ellen, míg a szigetelőfal csakis azt a részt védi, mely tőle a száraz felé esik; hanem a szigetelőfalak előnyein felül még a hullámverés ellen is oltalmat nyújt. Az is a szigetelőfalak előnyeit rontja, hogy — bármikép is készüljenek — mégis a töltéstestet hosszában két részre elosztják, melyek soha egy testté össze nem forrhatnak.

81. §. A jégtorlódásokról.

Klímánk mellett folyóvizeinken télen rendszerint jég képződik. Eleinte a jég kisebb-na-gyobb táblák alakjában úszik a vizen. A folyó zajlik. Majd a hideg növekedtével az egész víz-szinen jégpánczél képződik. A folyó beáll. Az időjárás felmelegedtével, vagy hirtelen áradás bekövetkeztével a. jég meglazul, táblákra töredezik s a víz folyásától mozgatva megindul. A folyó ismét zajlik. Mind eközben megtörténhetik, hogy egyes helyeken a jégtáblák egymásra torlódnak, a jég megtorlódik, jégtorlódás keletkezik. Különösen veszedelmes alakja a jégképződésnek a fenékjég.

A jég sok kárt okoz. Maga a beállott jég, különösen a vastagabb, feszítőerejével a partokat, burkolatait támadja meg. Emelkedő víznél megtörténhetik, hogy kőhányások és egyéb víziművek hozzáfagyott részeit felemeli. Sőt arra is volt már eset, hogy párhuzamművek karózását, kiemelte.

A zajló jég a pártokra, töltésrézsűkre feltolódik, azt sokszorosan feltúrja, megrongálja. Műépítmények czölöpözéseit súrlódásával befűrészeli. A mozgási irányával keresztben álló ültetvényeket, czölöpözéseket, építményeket pedig eltöri. Mindezek megfelelő építkezéssel rendszerint kellően ellensúlyozhatok.

Sokkal rombolóbbak azonban a jégtorlódások. Nem is az a legfőbb káruk, hogy ama partokat, építményeket, a melyekre rátámaszkodnak, fekszenek, nagy súlyukkal, nyomásukkal szétrombolják, hanem főleg az, hogy a jégtorlódások a víz lefolyási keresztszelvényét többé-ke-vésbbé megszűkítik és ennélfogva vízszinduz-zasztást idéznek elő, mely bizonyos körülmények közt minden addig észleltnél magasabb is lehet.

A jégtorlódás helyét sokszor a felszínen nem is lehet észrevenni. Biztos jele azonban, hogy felette a víz rohamosan árad, alatta pedig lassúbb lesz az áradás, vagy pláne apadás áll be. Ha jeges víznél valamelyik vízmércze vízállásgrafikonja hirtelen meredekebben kezd emelkedni, az alsó szomszédosé pedig kevésbbé meredekké kezd válni, akkor biztosra vehetjük, hogy a két vízmércze közt jégtorlódás keletkezik.

A jégtorlódás felülről állandóan érkező újabb jégtömegekkel folyton növekszik, erősbö-dik. Különösen erőssé válik a jégtorlódás akkor, ha fokozódó, tartós hidegben összefagy. Vele együtt, sokszor igen gyorsan, néha katasztrofális tempóban nő az általa előidézett vízszinduzzasztás is.

A jégtorlódásokat maga a természet meg is szünteti. Vagy úgy, hogy a folyton duzzadó víz ereje növekedtével végre felemeli, elsodorja a torlódást. Vagy úgy, hogy az időjárás felmelegedésével a torlódás jege porhanyóvá válik, szoiya lesz s végre is e miatt töri át a víz nyomása. Tehát ott, a hol a vízfolyás partjai elég magasak, ott az embernek a jégtorlasz körül nincs is semmi tenni valója, mert ily helyen rendszerint nem okoz veszedelmet. Legfeljebb a műépítményeket károsítja.

De ott, ahol a partok alacsonyak, különösen (•sekélyebb esésű vizeknél, ott a jégtorlódás hirtelen, rendkívül magas vízduzzasztásaival soha vizet nem látott területek elárasztását, töltések meghágását idézheti elő, kiszámíthatatlan kárt okozhat. Ilyen viszonyok közt tehát az embernek nagyon is érdekében áll mindent elkövetni a mire csak képes.

Jégtorlódások nagy f oly óknál, pl. a mi Dunánknál is sokszor azért keletkeznek, mert klimatikus okoknál fogva a jégzajlás hamarább indul meg a folyó felső szakaszán s a zajló jég alantabb még beállt folyót talál. De helyi okok is lehetnek.

A tapasztalás azt mutatja, hogy jégtorlódások rendszerint ott állanak elő, a hol a folyó medre nincsen eléggé kiképződve, nincsen eléggé be-ágyazva, ahol annak iránya, keresztszelvénye vagy esése hirtelen változik, a hol a jég szabad levonulását zátonyok, szigetek, hídlábak vagy egyéb műépítmények, ültetvények akadályozzák.

Különösen veszélyes helyek e tekintetben a~ folyó olyan szakaszai, hol nincs meg a kellő mélység, hol a mederben zátonyok, fenékgátak vannak, a szigetek orrai, rosszul vagy sűrűén elhelyezett hídjármok ,a meder szélén vagy a hullámtéren levő, erős törzsű élőfák stb.

Kanyarulatokban azért akad meg könnyebben a jég, mert tehetetlenségénél fogva nemcsak a partba ütközik, hanem arra fel is csúszik.

Ott, a hol a folyó esése hirtelen változik, az úgynevezett holtszögletekben, a jégtáblák még egyenes mederben is összetorlódhatnak.

Ott, a hol csendes vízjárású folyó sebesebb járásúba, kisvízi! áradottba ömlik, e mellékfolyó alsó, duzzadt szakaszán igen gyakran képződnek jégtorlódások .

A jégtorlódás elleni sikeres védekezés fentieknek megfelelően úgyszólván csak praeventiv lehet. A folyó helyes szabályozása; a szóba kerülhető műépítmények (hidak, gátak stb.) megfelelő építése, jégtörőkkel való felszerelése; a mederben, hullámtereken útban lévő fák, tuskók, bokrok eltávolítása ama orvosszerek, miket általában alkalmazhatunk. Mindezeknek részletesebb ismertetése túllépné e művecske keretét.

Tapasztaltátólt az is, hogy műcsatornáknál akkor keletkezik leghamarabb jégtorlódás, ha az igen alacsony vízállásnál fagy be s később a víz-szin emelkedik. E miatt minden olyan helyen, a hol a vízszin képzése kezünkben van, a befagyáskor lehetőleg magas vízszinről gondoskodjunk s e vízszint a fagy egész tartama alatt változatlanul tartsuk meg.

A beállott folyón, ott a hol jégtorlódástól tartani lehet, jegelnünli kell. A jegelés abban áll, hogy hídjármoknál, gátaknál, zsilipeknél stb. az azokhoz hozzátapadó jégrészeket ¹/₂—1 m szélességben jegelőfejszék és rudak segítségével eltávolítjuk és az újra befagyást folytonos betöréssel megakadályozzák. Ez azért szükséges, hogy a jég a meginduláskor az építményekre nagy nyomást iie gyakoroljon, mely azokat sokszor tönkre tenni is képes.

Ugyanebből a czélból ezélszerű a jeget a hidak előtt és alatt is fel vágatni és az élesebb kanyarulatokban kézierővel vagy robbantással feltöretni. Ugyancsak körüljegelendők a mederben — bár védett helyen lévő vízijárművek, malmok stb. is. A tapasztalás azt mutatja, hogy folyóvizeknél az ilyen kisebb terjedelmű, jégmentessé tett darabok csak igen nehezen, a legnagyobb hidegeknél fagynak ‘be. E kis darabon a víz felszínének rendszerint nincs elég ideje, hogy a fagypont alá lehűlhessen.

Fából készült partművekhez, a meder szélén lévő fákhoz vagy erősebb cserjékhez a jégtáblák erősen odafagynak és azoktól nehezebben válnak el, mint a természetes partszéltől. Ezért e helyeken is célszerű a jeget fel vágatni.

Okszerű oly hidaknál és zsilipeknél, melyeknél a jég torlódása bekövetkezhetik, már a jég beálltakor előkészületeket tenni a jégzajlás idejére.

így pl. azokra jégtörő verőműveket kell felállítani. Ha magasak lennének, azok lábaira, megfelelő magasságban — de úgy, hogy azt a zaj lásnál emelkedő víz és jég el ne érhesse — könnyebben leszerelhető munkaállványokat készíttetni stb.

Jégzajlásnál, kisebb folyókon és azokon is ott, ahol torlódások keletkezhetnek, célszerű a vízfolyás mindkét partján megfelelő őrcsapatokat szervezni, melyek végigkísérik a zajló jégtömegeket és igyekeznek csáklyákkal és egyéb eszközökkel a jég levonulását elősegíteni.

Oly hidak és zsilipeknél, melyeknél jégtorlódás támadhat, a jégtáblákat törni kell. Nagyobb vizeken ez csak kellően ^beépített jégtörők segélyével történhetik. Régebben a jégtörőket úgy készítették, hogy minden hídláb elé, külön czölöp-sorra, lehetőleg vasalt élű, -30- -45° hajlású, ferde élet létesítettek, melyre a jégtábla felcsúszott s saját súlya folytán ketté tört. Újabban helyesebbnek tartják, ha a hídláb megfelelő éllel képeztetik ki, mely a hozzáütődő jégtáblákat szétvágja.

Kisebb vizeken az érkező jégtáblákat a hídról s a zsilipek kezelőhíd járói kézierővel is lehet töretni e célra készült jegelőfejszékkel, vasaltvégű jégtörő rudak- és kötelekre erősített vas- vagy kősúlyok segélyével. (Lásd Földmív. min. 5141/899. sz. rendeletét.) Különösen a felakadt táblákat kell töretnünk.

A mederben lévő hajók- és malmokról is igyekezzünk a jég akadálytalan levonulását csáklyákkal és egyebekkel lehetőleg előmozdítani.

A part szélén az egyes jégtáblák gyakran felesúsznak a szárazra és így akadnak meg. Oly helyeken, ahol torlódástól tartani lehet, az ilyen táblákat vagy széttöretni vagy a partra egészen kihúzatni, vagy a vízbe visszataszítani és újból lengővé kell tenni, nehogy abba a többi jégtáblák is beleakadhassanak.

A kisebb jégtorlódást keletkezésekor rendszerint még sikerül felbontanunk. Leggyorsabban halad a bontás a folyó sodrában, mert itt a víz eleven ereje is segít és a kiszabadított jégtáblákat a víz viszi lefelé. A part szélén az egyes jégtáblák gyakran egészen a szárazra felcsúsznak és ezeket újra a vízre kell taszítani és újra elindítani. A folyó sodrában a ladikokról csákányokkal igyekezzünk az egyes jégtáblákat kiszabadítani, a ladikok ringó mozgásával igyekezzünk a jégtáblákat is megmozgatni.

Egyes esetekben a ladikot felhajtjuk a jégre és a ladikban ülő súlyával törjük le a jeget. Néha csak egyes darabok válnak le, gyakran azonban az egész tömeg megmozdul. A ladik a mozgó jégtáblák között könnyen felborulhat.

Egyes esetekben, ha idejekorán nekifoghatunk, sikerül robbantásokkal is kisebb folyók jégtorlódásainak keletkezését megakadályozni. Leicht Sándor a Rábánál következőképen ért el sikereket: A rajzon látható, kútostorszerű készültséggel zsinegre akasztott kővel kipuhatolta, hogy a jég közt hol van olyan nyílás, a melyen át a vízbe lehet ereszteni a töltényt. Azután a kő

helyébe 0-5—1*00 kgr.-os dinamitpatront tevén, azt a vízbe, jó mélyre beeresztette és a ráalkalmazott gyujtózsinór segítségével a partról el sütötte.

■\\

i\m

L«?

161. ábra.

Ha már jégtorlódás képződött, akkor ez sokszor olyan rövid idő alatt erősödik meg és olyan nagy tömegekre növekszik fel, hogy csak kivételes esetben gondolhatunk arra, hogy a természet eme. hatalmas erőfejtésével szembeszáljunk, azt megtámadjuk. Annyival is inkább, mert a felbontáshoz szükséges felszerelések addig, míg a torlódás keletkezőiéiben van és kisebb méretű, rendszerint nem állanak rendelkezésre.

Rendszerint nem marad más hátra, mint a töltések fokozott védelme. Ha pedig a töltések meg-hágása szóba kerülhet, akkor azoknak legnagyobb éréilyel végrehajtott felemelése. Sőt olyan hirtelen és jelentékeny vízszi nem elést is okozhat a torlódás, a mely ellen védekezni többé már nem is lehet.

Kivételes helyzetek közt szóba kerülhet a jégnek csolnakokkal, külön e czélra készült jégtörőhajókkal való töretése és robbantásokkal való eltávolítása is. A robbantóanyagot kisebb méretű torlódásoknál célszerű a jég alsó felületénél, sőt magában a vízben felrobbantani. Ha a jégtorlasz alatt tiszta sík víz van, az esetben a felbontott jégtömeg a folyón akadálytalanul levonulhat. Míg ellenben, ha a jégtorlasz alatt a folyó be van állva, akkor a felbontott jégtömeg alantabb köny-nyen ismét megtorlódhat. A jégtorlódást legokszerűbb a folyó sodrában megbontani, hogy a víz ereje is lehetőleg közreműködjék. A megbontást nem szükséges a folyó egész szélességében végezni. Elegendő, ha abban — lehetőleg a folyó sodrában —< egy csatornát létesítünk.

Magától értetődik, hogy a jegelésnél, zajláskor és torlaszokon alkalmazott munkások biztonságára fokozott figyelem fordítandó.

Mindezeknek részletes tárgyalása azonban túlhaladja e művecske keretét. Bővebb ismertetések Hajós Sámuel, Schaffer Antal és Szurányi Gyula czikkeiben (Magy. Mérn. és Ép. Egylet Közi. 1912. 10—11. sz. és a Vízügyi Közlemények II. évf. 1. füzetében) találhatók.

Az Országos Vízépítési Igazgatóság 1912 de-czember hóban a jégtorlódások körül való közreműködés tárgyában következő útmutatást adta ki:

A folyóvizeken előálló jégtorlódások alkalmával rendszerint az állami vízügyi műszaki hivatalokra, illetőleg tagjaira hárul az a feladat, hogy megállapítsák, vájjon indokolt-e a képződött jég-torlasz eltávolítását mesterséges úton megkísérlem ?

1.    E tekintetben az első teendő a helyszínének alapos megvizsgálása, amennyiben az eddigi ösz-szes jégrobbantási, illetőleg jégeltávolítási munkálatok azt igazolják, hogy azok sikerre csak az esetben vezetnek, ha a jégtorlasz alatt hosszabb nyílt, jégmentes folyószakasz áll rendelkezésre, a hová az elrobbantott, vagy egyéb módon elszabadított jégtáblákat le lehet úsztatni.

Ha ily nyílt, hosszabb jégmentes szakasz nem áll a jégtorlasz alatt rendelkezésre — a jégeltá-volítás vagy jégrobbantás semminemű sikerre nem vezet, mert a felrepesztett vagy felrobbantott jégtáblák előbbi helyükre visszaesnek és ismét odafagynak.

2.    Ha a jégmentes folyószakasz a torlasz alatt megvan, meg kell győződnünk, hogy az időjárási viszonyok után ítélve, áll-e annyi idő rendelkezésünkre, hogy a jégeltávolítási munkálatok megindításától azokat a siker reményével be is fejezhetjük. Ezt úgy kell érteni, hogy jégtorlaszok megbontását nem az általános felengedés idejében kell és lehet megkezdeni, hanem ellenkezőleg, midőn a tél még javában áll és ennélfogva kilátás van reá, hogy a jégzajlás idejéig a torlaszt el lehet távolítani.

Zajlásnak induló folyókon a jégéi távolítás! és jégrobbantási munkálatok folyamatba nem tehetők, mert a jégmezőn életveszély nélkül tartózkodni nem lehetséges.

3.    Ha az időjárás állandó jellegű és a jégmezőn munkásokkal és szerszámokkal annak szilárdsága és vastagságára való tekintettel dolgoztatni lehet, akkor a további tendő, hogy akár lejtezés, akár ideiglenes vízmércék által megállapítjuk a torlasz helyét és kiterjedését. Amennyiben a torlasz fölött a folyó vízállása jelentékenyen magasabb, mint a torlasz alatt. (L. e tekintetben a Vízügyi Közlemények 1912. évi I. füzetét.)

Az ily módon követett eljárás útján biztos képet kapunk arról, hol van a torlasz magja, ameddig a jégeltávolítási vág}' jégrobbantási munkálatokkal fel kell érnünk, mielőtt még a jég zaj-lásba jönne.

4.    Meg kell végül a lehetőséghez képest állapítanunk, hogy körülbelül hány napi munka alatt érhetünk fel a jégtorlasz magjához.

Az eddigi ilynemű munkálatokkal a napi teljesítmény 10 m szélességű csatornát feltételezve, legfeljebb 80—100 m-re tehető.

5.    Ha az összes fenti körülmények kedvezők, csak akkor lehet szó arról, hogy a jégrobbantás vagy jégeltávolítási munkálatok megindítása javaslatba hozható.

6.    He nem szabad itt figyelmen kívül hagynunk azt sem, vájjon általában a kérdéses jégtorlódás veszélyes-e valamely községre vagy területre nézve.

így pl. a Tiszáról tudjuk, hogy a jégtorlaszok Vásárosnaménytól a torkolatig soha veszélyt nem okoztak, mert a jégzajlás megindultával az áradó víz a jeget felemelte és a hullámtérre kitolta.

Ily körülmények között felesleges költekezés volna jégrobbantásokat javaslatba hozni, habár annak sikere tekintetében megvolnának is az ösz-szes műszaki feltételek.

Vájjon a Dunán kell-e és lehet-e jégrobbantásokkal czélt érni, ennek megállapítása és elvégzése az Országos Vízépítési Igazgatóság feladata, miért is a hatóság véleményért oda kell, hogy forduljon.

A jégéitávolítási munkálatok megítélése tehát csak a Tisza és Duna mellékfolyóinál lehet az állami vízimérnöki hivatalok feladata, mikor is fenti 5. pontban foglalt álláspontoknak megvizsgálása alapján nyilvánítanak véleményt, a melynél nem szabad semmit elhirtelenkedni, mert, mint kifejtettük, a munkálatok végrehajtására rendesen tetemes idő kell és ha arról van szó, hogy egy-két óra alatt akarnak valahol czélt érni - - erről meg kell az illető hatóságokat győzni, hogy ez lehetetlenség, nemcsak azért, mert komoly jégeltávolítást rövid idő alatt nem lehet végezni, de sokszor azért sem, mert zajlásban levő jégtorlaszokon életveszély nélkül nem lehet tartózkodni. Arra pedig senki sem kötelezhető, hogy

ily körülmények között ott munkát végezzen, annálkevésbbé, mert ilyen munkának sikere nincsen, mert ha már mozgásban van a jég - - az rendszerint magától megy el.

7.    A mennyiben a jégtorlasz komoly eltávolí

tásának a lehetősége forog fenn, abban az esetben annak végrehajtása tekintetében még csak arra kell ügyelni, hogy a folyó sodrában kirobbantandó csatorna szélessége ne legyen nagyobb 10 m-nél, vagyis csak oly széles legyen, hogy a felrobbantott vagy más eszközökkel felszakgatott jégtáblákat — könnyű szerrel el lehessen a csatornából a nyílt jégmentes folyószakaszra úsztatni.    '

8.    A jégrobbantások vagy a jégéitávolítási egyéb módok körüli eljárásra vonatkozó részletes útmutatások a Vízügyi Közlemények illetőfüzeteiben találhatók.

9.    A mennyiben a hivatalnak a jégrobbantásban jártas közegei nincsenek, azok foganatosítása iránt javasolhatja a katonaság igénybevételét, ez esetben is azonban a munkálat mikénti végrehajtására nézve az útmutatást a hivatal kiküldöttének kell megadnia a fentiekben előadottak figyelembe vételével.

Mivel a legtöbb esetben robbantás nélkül is lehetséges a jégtorlasz megbontását megkezdeni, azért a hivatal kiküldötte már időnyerés szempontjából is első sorban ezt az eljárást hozza javaslativá, illetőleg indíttassa meg és csak ha meggyőződött ióla, hogy az nagyon lassan halad

élőre, vagy a jégtorlasz vastagsága következtében kézi munkával alig érhető el, akkor forduljon a jégrobbantáshoz.

10. A hidak, zsilipek és egyéb műépítmények kijegelése egyszerű műszaki teendők és a jelen útmutatás keretén kívül esnek .

82. §. Az úsztatott fa és a tutajok torlódásai.

Hazai viszonyaink mellett a fát több helyen még mindig a vizen szállítják és pedig hasábfa, fürésztönk és szálfa alakjában úsztatják. Az összefoglalt szálfáknak tutaj a neve, mellyel tutaj óznak.

Az úsztatás és a tutajozás rendszerint a tavaszi és őszi magasabb vízállások mellett történik. Gátvizek segítségével nyáron át is tuta-j óznak.

Az úsztatás vagy természetes medrekben, vagy mesterséges csatornákban történik, a tutajozás pedig természetes medrekben. Az úsztatott fa terelésére és kifogására gerebek, gerebudva-rok, gátudvarok, a tutajok kifogására pedig tutajkikötök szolgálnak.

Bizonyos körülmények közt, úgy a mint a jég, úgy az úsztatott fa és a tutaj is megtorlódik s károkat okoz. A hasábfatorlódások a legritkábbak és könnyebben megakadályozhatok. Fűrésztönk úsztatásánál már hamarább keletkeznek torlódások. Ezek mégis nem gyakoriak, mert

kevés iurésztönköt úsztatunk. Kötetlen szálfát csak kivételesen és rövid távolságra, pl. a tutaj-torlódás szétszedésekor úsztatnak. Szálfák tellát csak akkor torlódnak, ha árvíznél elszabadulnak. Tutaj tori ód ások a leggyakoriabbak.

A fa torlódása a felülről fokozatosan érkező újabb fatömeggel folyton -növekszik, erősbödik. Vele együtt emelkedik, esetleg vészthozó hirtelenséggel, a víz duzzadása is. Az ily módon túl-rnagasra emelkedett víz nemcsak a torlódás felett, elárasztásával okozhat kárt, hanem még sokkal inkább azzal, ha oldalvást kitörhet és a medren kívül új lefolyási utat talál magának; főként pedig akkor, ha eme új folyásába is belesodródik a felülről még mindig érkező fai Nagy károkat okozhat a torlódás azzal is, ha valamely gerebre, vagy más műépítményre feküdvén, azt súlyával betöri. De legnagyobb károk akkor keletkezhetnek, ha a torlódás — pl. a gereb, híd, gát áttörésével, vagy áradás folytán — hirtelen áttöretvén, a felette felgyűlt nagy víztömeg egyszerre zúdul az alantabb vidékre.

Az úsztatott fa és a tutaj, valamint a jég torlódása közt főleg az a különbség, hogy a fa torlódásai nem a síkföldi nagy folyókon, hanem a hegyes vidékeken, nem télen, hanem az úsz-tatási időszak alatt, vagyis főleg tavasszal és őszkor, esetleg nyáron keletkeznek; nem zárják el oly vízhatlanul a medret, mint az összefagyott jégtömegek és e miatt nagyobb, erősebb árhullámra van szükség, hogy a víz erejével megszün-

22

Péch. Gátvédelem.

tettessenek; a műépítményekre nézve még károsabbak, mert — különösen a fűrésztönkök — össze-vissza hányódván, még a magasabb híd- és zsilipalkatrészekben is megakadhatnak.

A tapasztalás azt mutatja, hogy az úsztatott fa és a tutaj torlódása rendszerint ott keletkezik, a hol:

a) nincs meg a kellő, 0-40—(M50 m. vízmélység;

b)    hiányzik a kellő mederszélesség (mely csak símán burkolt műcsatornákban lehet kisebb, mint az úsztatott fa hossza, hogy az keresztben meg ne akadhasson s mindig nagyobb legyen, mint a tutaj szélessége) ;

c)    a meder túlságosan kiszélesedik, lapos partjai, elágazásai vannak, zátonyok vannak benne;

nak be;

d) a mellékfolyások tompa szög alatt torkol

dozók;

e)    el meder erősen kanyarog;

f)    a meredek partok alámosottak, omla-

g)    a szabad lefolyást a partból kiálló, a mederbe benyúló erősebb fagyökerek, tuskók, bokrok, fák akadályozzák;

h)    el mederben útban álló sziklák vannak;

i)    el medernek túlnagy az esése;

j)    az úsztatásnál a partok megközelíthetet-

lenek;

k) el mederben gátak, hidak, zsilipek vagy más műépítmények vannak.

Az úsztatott fák torlódása a tapasztalat szerint akkor keletkezik, ha:

1.    elemi csapások (hirtelen lióolvadások, felhőszakadások) által előidézett árvizek keletkeznek, melyek nemcsak a vízfolyásban bent nszó faanyag haladását — felülről lefelé haladó sorrendben —- gyorsítják, hanem az úsztatás folyamán a partok mentén megakadt partifát és a siilyedt fákat is magukkal sodorják és torlódást idézhetnek elő;

2.    a szállításra elkészített faanyagot áradások elsodorják;

3.    elszabadult fűrésztönkök, szálfák valahol a mederben megakadva az utat elzárják;

4.    a mederbe túlságosan sok fát dobnak.

A tutajok pedig tapasztalás szerint akkor torlódnak, ha:

1. a tutajokat kelleténél (8—10 perez) sűrűb-l>en, vagy nem kellő sorrendben eresztik egymásután (a nehezebb tutajok ugyanis gyorsabban haladnak, tehát előbb eresztendők el, mert különben utolérik a lassabban haladó könnyeb beket) ;

2. a tutajok nincsenek hozzáértő tutajosokra bízva, vagy a tutajok túlságosan megterhelte! nek;

3. ha a tutajok az úsztatóvízből kifutnak (az úsztatott fa ugyanis gyorsabban halad, mint maga az úsztatóvíz; emiatt ott, ahol a tutajozás gátak segítségével gyűjtött víz megeresztésével, úgynevezett gátvízzel történik, ott a tutaj utol

érheti a víz elejét és ilyenkor kifut a vízből a medernek olyan részére, a hova a tutajozáshoz szükséges vízmennyiség még nem érkezett meg, ott a tutajok egymásra torlódnak.

Az úsztatott fa és a tutaj torlódása elleni védekezés főleg praeventiv: az úsztatómedret megfelelően rendezni kell és az akadályoktól meg kell tisztítani; a partok járhatóságát biztosítani, valamint a kellő vízmélységről, vízsebességről és mederszélességről gondoskodni kell; az úszófa helyes terelésére a szükséges művek létesítendők; a műépítmények megfelelően építendők és rendezendők be.

Mindez erdőmérnöki szakmunkálkodást igényel, melynek bővebb ismertetése nem fér bele e művecske keretébe. Itt csak a következőkre kell a figyelmet felhívni.

Különösen fontosak a hidak és a gátak. A hidak nyílásai lehetőleg nagyok, a hídlábak a víz sodrával párhuzamos irányúak legyenek. Gátak testébe a tutajok számára surrantok létesítendők, melyek a viszonyok szerint vagy állandóan nvit-vák, vagy ti ltokkal elzárhatok. Igen magas gátak surrantóinak alsó szakaszához még egy vagy két úszótáblát kapcsolnak, mely tábla a surrantó alatt keletkező örvény felett úszik és megakadályozza, hogy a surran tóról lesi kló tutaj orrával a meder fenékbe fúródjék.

A torlódások elkerülése czéljából is tanácsos, hogy a tűzifa az erdőben olyan időben döntessék s vágassék hasábokba, hogy az az úszta-tásig lehetőleg kiszáradjon, mikor is könnyebb súlyánál fogva jobban úszik és kevésbbé fog torlódást okozni.

az

Az úsztat is és a tuta jozás előtt az említetteken kívül különösen még arról is kell gondoskodni, hogy a hirtelen keletkező áradások a medrekben, partokon s rakódóhelyeken felhalmozott faanyagot magukkal ne sodorhassák. Evégből a fa lehetőleg oly magas helyre rakandó, a hová áradás fel nem érhet. Ha ez nem lehetséges, akkor a faanyag megfelelő erős gúzzsal, kötéllel, dróttal kikötendő, vagy karókkal, ezölöpökkel körülhatárolandó.

Ott, a hol az úsztatás gátakkal összegyűjtött vizek időszakos leeresztésével történik, ott a duzzasztógátból az úsztatás elindítása előtt ^—1, sőt több órával előbb bocsátjuk ki a vizet, hogy az úsztatott fa a vízből ki ne fusson. Ezt a vizet élővíznek nevezzük. Az élővíz kibocsátása alatt az úsztatásra előkészített fát áz elszabadulás ellen biztosítani kell.

Tűzifa, fűrésztönk úsztatása alatt, ott a hol torlódások keletkezhetnek (ú. m. erős kanyarulatoknál, nagyobb vízeséseknél, sekély mederrészeknél, hidaknál, gátaknál, zsilipeknél, stb.-knél, de a vízfolyásnak egyéb szakaszán is bizonyos távolságokban), a, szükséges szerszámokkal ellátott úsztató őröket kell alkalmazni, kiknek feladata az érkező fa összetorlódását meggátolni és az úsztatás akadályait lehetőleg elhárítani.

A tutajok olyan távolságban haladjanak

egymásután, hogy az egyik vagy másik tutaj fennakadása esetén az utána következőknek • idejük legyen vagy kikötni, vagy, ha a meder elég széles, a fennakadt mellett elhaladni. Arra is ügyelni kell, hogy gyorsabban úszó nehezebbek és vastagabb tutajok legelői, a köny-nvebbek, vékonyabbak pedig végül következzenek.

Az úsztatás és a tutajozás alatt elromlott s tönkrement műépítmények lehetőleg azonnal helyreállítandók.

Ha valahol torlódás már képződött, mindenek előtt a faanyagnak a vízfolyás felsőbb szakaszáról való további kibocsátása azonnal megszüntetendő. Ezenkívül tűzifa és fűrésztönk úszta-tásánál a medret a torlódás fölött ideiglenes, egyszerű gerebbel, több alkalmas helyen, el kell zárni.

Ugyancsak sürgős teendő ilyenkor a meg-dnzzasztott víz által veszélyeztetett lakott helyek, utak stb. biztosításáról a körülményeknek megfelelően gondoskodni.

A torlódásokat vagy kézi erővel, vagy a víz erejével, vagy robbantással bontják szét.

Tűzifa, fűrésztönk torlódásait elegendő számú s úsztatóhoroggal, csáklyával és az éjjeli munkához lámpással ellátott munkásokkal szétszedik és az egyes fadarabokat vagy a vizen lefelé útnak indítják, vagy kihányják a partra.

Tutajtorlódásokat csakis kézi erő segítségével lehet szétbontani. "Rendesen szét kell szedni

az egyes tutajokat szálfákra. A munkások biztonságára különösen ügyelni kell, mert e veszélyes munkánál sok szerencsétlenség, sőt haláleset is fordulhat elő. Kis vízállásnál a tutajok szétszedetése úgyszólván nem is foganatosítható, oly hosszadalmas és költséges az. Ezért ilyen torlódással rendszerint a legközelebbi kedvező vízállásig várni, vagy, ha lehet, ily vízállást gyűjtött vizek megeresztésével előidézni kell.

A hol vízgyűjtő gátak állanak rendelkezésre, ott meg lehet kisérleni a tűzifa- és a fűrésztönk-torlódásokat gátvíz segítségével elsodratni. Ilyenkor a torlódás főakadályait előbb kézi munkával el kell távolítani. Természetesen ezt csak oly helyeken szabad alkalmazni, a hol a torlódás mögött felduzzasztandó víztömeg és a torlódás áttörése után lerohanó áradás nagy kárt nem okozhat.

A hol a tűzifa- és fűrésztönktorlódások megközelítése és a kézi munka alkalmazása valami okból lehetetlen, vagy a késedelem veszéllyel járna, ott meg kell kisérleni a torlódás szétrob-bantását. Egyes esetekben a robbantás és a gátak vizének leeresztése együttesen alkalmazható.

Az utóúsztatás folyamán a part mentén megakadt faanyag megszabadítandó és leúsztatandó vagy pedig a partra kihúzandó, nehogy későbbi árvizek azt összetorlaszthassák. Végül pedig a sülyedt fát kell a mederből ugyanez okból eltávolítani.

Jelszó: ne csüggedj soha!

, yW '    -

;

'

■ Q\

ELŐFIZETÉSI ÁR :

Egész évre 3 korona. Megjelen

minden vasárnap.

NÉPLAP

SZERKESZTŐSE«

ÉS

KIADÓHIVATAL

BUDAPEST,-

A földmiv elő NÉP SZÁMÁRA. IV., Egyetem-u. 4.

GAZDASÁGI HETI KÖZLÖNY

Megjelen magjar, német, román, rnthén, szerb és tét nyelven hatvanháromezer példányban.

A ki jó, szép és olcsó újságot akar olvasni, az fizessen elő a «Néplap» czimü hetenkint megjelenő gazdasági és mulattató hetilapra.

A «Néplap» igen szép kiállításban, hetenkint tizenhat olda* Ion gyönyörű képekkel jelenik meg s már vasárnap minden olvasóhoz eljut. Közöl a kisgazdaság körébe tartozó oktató szakczikkeket, jó tanácsokat minden hónapra, a gazdaságban és háztartásban, valamint az élet különféle körülményei közt előforduló esetekre ; közöl szép és mulattató töx*téne-teket, elbeszéléseket, verseket; ismerteti az ország és a nagy világ dolgát, a törvényhozás működését, a törvényeket, ezenkívül a szerkesztői postában szívesen válaszol előfizetőinek kérdéseire, útbaigazító tanácsokat ád azoknak, a kik tanácsért hozzá fordulnak, végül minden évben négy szép színezett történeti képet ád ajándékul olvasóinak.

A «Néplap» előfizetési ára egész évre csak

3 korona.

Az előfizetéseket legjobb postautalványon beküldeni és igy

czimezni :

A «Néplap» kiadóhivatalának

Budapest, Egyetem-utcza 4.

(Franki in-társulat.)

Megjegyezzük, hogy a «Néplap» megjelenik német, román, rnthén, szerb és tót nyelven is és ezek előfizetési ára egyenként szintén 3 korona egy évre.

Bibliotéka Politechniki Kiakowskiei

Ì

t

•v

%

Bibliotéka Politechniki Krakowskiej

1-620

Bibliotéka Politechniki Krakowskiej

100000296214